29 
icke der. Men i öfrigt finna vi dock stundom analogier dertill. Hos 
de i stor mängd (coloni) sammanlefvande bladlössen (Aphides) fram¬ 
bringas efter en enda befruktning en följd af till och med 9—11 
generationer af individer, deraf endast de sista äro med befruktnings¬ 
organer försedda hannar och honor-, de föregående äro könlösa, födande 
lefvande ungar, den ena generationen tfter den andra. Hos Biet och 
dess närslägtingar frambringas hvarje särskilt individ ur sitt särskilta 
ägg dbh genomgår individets hos insecterne väl kända metamorphos-, 
men äggen äro af 3:ne olika slag. Ur de första, som läggas tidigt om 
våren, framkomma endast könlösa individer-, i sednare lagda kullar af 
ägg utvecklas hannar, och ur de sist lagda framkomma fullkomligt 
utbildade honor. JIos biet ha vi på visst sätt således en recapitula- 
tion af livad som förefinnes hos vexten, så vidt nemligen detta kan 
stå tillsamman med deras förmåga att röra sig och individualitetens 
starkare utpregling: I bienas coloni framkommer, liksom på vexter¬ 
nes stånd, de första generationerne såsom ofullkomliga, könlösa indi¬ 
vider, tills sist framkomma fullkomligt utbildade hannar och honor; 
men under det ståndets individer fastsitta på en gemensam stam, så 
äro de i bienas coloni blott bundna tillhopa af ett gemensamt sträf- 
vande. Har man således rätt att tala om en successiv metamorphos 
af ståndet hos maneterne och hos vexterne, så har man väl äfven rätt 
antaga en successiv metamorphos inom colonien hos bladlössen och 
hos bien — hos dem alla är det de på hvarandra följande ge¬ 
nerationerne af individer som metamorphoseras. Hos de 
högre djuren synes colonisationsdriften bli svagare, i samma mån som 
individerne blifva skarpare åtskiljda, och möjligen finna vi äfven i 
följd deraf icke denna olikhet i fullkomlighet hos olika individer. Så¬ 
ledes finnes icke heller der denna ståndets eller coloniens successiva 
metamorphos, som vi finna hos de lägre djuren och hos vexterne. 
Har det sammansatta organet (lungan, vertebren, spiralkärlet), så¬ 
som hopfogadt af enklare organer (celluler o. s. v.), liar individet, 
såsom sammanfattningen af (mer och mindre) sammansatta organer, 
har colonien, såsom bestående af individer, hvar för sig sin successiva 
metamorphos; och tro vi oss jemväl kunna visa att slägtet, att famil¬ 
jen, att klassen o. s. v., att sjelfva riket har sin successiva metamor¬ 
phos-, skulle arten vara den enda af dessa enheter som icke egde den ? 
Sådant synes visserligen vara den allmänna meningen, i det artens 
oföränderlighet torde af de ilesta naturforskare anses som ett natur¬ 
forskningens nödvändiga axiom; och till och med såsom ett bevis 
dci-for anför man äfven att beskrifningar på vextef och djur, gjorda 
for årtusenden tillbaka, sammanträffa fullkomligen med de nu befint¬ 
liga representanterna af samma arter; att exemplar af vexter som fin¬ 
nas q var , 300-åriga herbarier, framvisa alldeles samma former som 
de nuvarande. Vi kunna icke vara nog förmätna att tro, det vi kun¬ 
na Ull takavisa denna allmänna mening; men vi skola anföra hvad 
som kan tala Ull formån för en något modifierad. Ha alla de andra 
