30 
af dessa enheter (organ, individ, coloni — slägte, familj o. s. v.) som 
vi linna i naturen, sin successiva formutveckling, så synes det oss 
pålallande att icke arten skulle ha det äfven. Inom en mängd arter 
antar man variationer, varieteter, racer, deraf vi känna många som 
synas numera oberoende af locala förhållanden och som fortplantas genom 
ägg och frö. Hvad betyda i sjelfva verket dessa former? Om vi icke 
misstaga oss, är den allmänna meningen derom, att dessa racer icke 
utgjort delar af den ursprungliga formkrets, livari arten framträdde 
då den först skapades, utan att de. under artens lif på jorden små¬ 
ningom utvecklat sig och der kommit till bestånd. En genom egen¬ 
domliga locala omständigheter, eller genom korsning vid befruktnin¬ 
gen en gång, men tillfälligtvis efter utseendet, bildad form kunde ha 
bibehållit sig, utbredt sig genom knoppar, genom frö eller genom ägg, 
och småningom bildat en bredvid hufvudformen stående constant i-ace. 
Att dessa olika racer af samma art icke blott tillhöra den nutida ska¬ 
pelsen torde man väl äfven kunna antaga-, och äro väl i sjelfva verket 
de i de yngsta geologiska formationerne funna resterne efter vexter 
och djur, som från äldre, mera afvikande former småningom öfvergå 
i nutidens arter, att betrakta som någonting annat än dylika racer, 
deraf de äldi*e kanske försvunnit, under det nya framkommit*). Un¬ 
der den relatift korta tid, som den nuvarande skapelsen varit föremål 
för noggrannare undersökningar, äro kanske förändringarne icke så 
märkbara, att vi med säkerhet kunna bestämma dem- genom att jem- 
föra de äldre torfmosslagrens lemningar af oxar, björnar o. s. v. med 
nutidens, märka vi först att sjelfva arten under generationernes långa 
följd småningom förändrats. Liksom bladen — individerna på trädet 
— ofta i många år framkommit i tusental, innan vi vid blomningen 
märka någon förändring, liksom i neckrosens blomma den ena serien 
af bladdelar följer på den andra, allt mer och mer förändrad, tills vi 
märka blombladen öfvergfingna till ståndare, så torde ock indivi- 
derne hos arten framkomma, generation efter generation, till utseendet 
lika, men allt mera närmande sig en form, då förändringen blir märk¬ 
bar. Liksom nya racer småningom uppstå, så försvinna småningom 
*) Man jemföre livad Prof. Fries säger (Bot. Utji. II. p. SO) om 
Vinter-Eken och Sommar-Eken, om Tallen o. s. v. 
Man jemföre äfven inledningen till llooker et / homson. Hora In- 
dica, der en kanske något olika fisigt framställes, men som dock lätt 
torde kunna sammanjemkas med den ofvan frainstälda. 
Månne icke slutligen Fries är att i allmänhet förstå sålunda, då 
han säger att "slägtbegreppet skulle vara det ursprungliga, det dju¬ 
past i naturen grundade och arterne dess mångfaldiga uppträdande i 
verkligheten”. Det beror nemligen på den application man gör af slägt¬ 
begreppet om Prof. Fries mening sammanfaller med den vi omfattat, 
i det äfven vi tro att många af nutidens så kallade arter aro utgång¬ 
na frän samma grundform. 
