31 
de äldre, och arten kommer således endast att representeras af yngre 
och yngre, tills den genomgått sin formkrets och når sitt slut. Sä 
har äfven arten sin successiva metamorphos-serie; liksom den ena lart- 
ven är som individ skiljd ifrån andra individer och bibehåller denna 
skillnad under alla sina olika skepnader, så har arten tätt sin con- 
stanta prägel, som skiljer den ifrån alla andra arter, men hai tillika 
fått sin vexlande formkrets att genomgå-, den är constant, såsom skiljd 
ifrån andra arter, men arten är icke dertör oföränderlig» 
Att det slutligen gifves en successiv metamorphos äfven inom 
de högre, i naturen grundade enheterne, som man kallar slägte, familj, 
dass o. s. v. det torde redan hvarje verkeligen naturlig, nu existe¬ 
rande sådan grupp visa, och detta skulle utan tvitvel bliiva ännu tyd¬ 
ligare, om vi kunde jemföra alla redan försvunna former med de nu¬ 
varande. Ifrån de lägst stående arterne inom slägtet till de högsta, 
ifrån de ofullkomligare slägtena inom ordningen till de fullkomligare 
o. s. v, se vi typen för dessa grupper representerad af slägten eller 
ordningar i många stadier af enklare eller mera complicerad utveck¬ 
ling, eller med andra ord, slägtet, ordningen, classen genomgår en se¬ 
ries af former, som motsvara de förändringar, hvilka vi redan antydt 
för de lägre naturliga enheterne. Ifrån de lägste Callithamnii-arterna 
till de högsta, ifrån J ungermanniae frondossu till Jungermannierne med 
blad, ifrån Pteris longifolia till Pteris aquilina, ifrån Carex dioica till 
C. Pseudo-Cyperus etc. uppstiger slägtet småningom från mycket 
enklare till åtminstone relatift mycket complicerade former. Samma 
successiva stigande i fullkomlighet finna vi hos slägtena inom famil¬ 
jen, ifrån Durvillsea till Sargassum, ifrån Riccia till Marchantia, ifrån 
Acrostichum till Aspidium, ifrån Alchemilla till Rosa. Så äfven inom 
klasserne, öfverallt der de föreligga oss såsom naturliga*, huru ofull¬ 
komlig, huru fattig är icke organisationen hos Amphioxus då den 
jemföres med de högsta fiskarne, hos mögelarterne då de jemföras med 
Hymenomyceterne, o. s. v. Hade vi hos vexterne bildade naturliga 
grupper af högre värde än klassen, så skulle vi finna enahanda förhål¬ 
lande der, och detta ända till de högsta. Man stiger inom Molluscer- 
nes typ ifrån Ostran till Sepian, liksom inom Vertebraternes ifrån 
Fisken till Däggdjuret, inom Cryptogamernes ifrån Algen till Orm¬ 
bunken. 
Det finnes således en collateral metamorphos, som gör det ena or¬ 
ganet olikt det andra, det ena individet afvikande ifrån det andra, 
den ena arten icke lik den andra o. s. v. Det gifves tillika en suc¬ 
cessiv metamorphos för organerne inom individet, för individerne inom 
arten, för arterne inom slägtet, för slägtena inom ordningen, o. s. v. 
Liksom morphologi och physiologi redogöra för organets och indivi¬ 
dets utvecklingshistoria, så är det naturliga systemet en framställning 
af de olika metamorphos-serier, de olika riktningar, livari naturen i 
dc lmgre enheterne framgår från enklare till fullkomligare former, 
et ar genom en collateral metamorphos som organisationsplanen 
va- 
