37 
nar till Terebinthaceerne, om Garryacese med rätta antoges vara en 
lägre form till Corneee, ocli om Cornese, Terebinthaceae och Euphor- 
biacea: äro så vidt atlägsne ifrån hvarandra, som det nästan gifvas 
några andra familjer ibland Dicotyledonerne.och dock ha sina ofull¬ 
komligare former ( Garryacece , Jurjlandeit , Scepacect) mycket liknande 
hvarandra, månne vi icke äro berättigade att, misstänka samma ior- 
hållande vara med de öfriga Amentaceerne? Huru mycket de likna 
hvarandra, äro de dock i sjclfva verket icke annat än analoga utveck¬ 
lingsstadier af olika serier. — Liksom det icke kan falla någon 
in att sammanföra alla Insectlarfver till en grupp, och alla Imagi- 
nes till en annan, huru lika de förra eller de sednare må vara 
hvarandra inbördes, så borde det icke heller komma i fråga att sam¬ 
manföra alla Amentaceer till en grupp, skiljd ifrån de olika former, 
livars lägre utvecklingsstadier de utgöra} icke alla Parietales till en 
o. s. v.-, men liksom, då det är kändt att en eller några larfver utgö¬ 
ra lägre utvecklingsstadier af vissa inseeter, man är berättigad att sluta 
det om alla-, så borde man, då det är kändt att den parietala placen- 
tationen hos några familjer förefinnes jemte den centrala, och att den 
förra der är att betrakta såsom ett utvecklingsstadium — hvarpå vissa 
slägten inom familjer, som annars ha central placentation, stundom stan¬ 
na (Eccremocarpus o. s. v.), — misstänka det om alla. 
I sjelfva verket synes det hufvudsakligen vara på de första, de 
lägsta utvecklingsstadierne, som dessa analogier förekomma mest för¬ 
ledande. Ju mera utvecklingen fortskrider, desto klarare framgår natu¬ 
ren mot sitt bestämda mål, desto tydligare utpreglar hon sina former 
i olika skapelser, desto mera divergera serierne. Huru lika larfverne 
kunna vara till olika inseeter, så framträda skillnaderna i bestämda 
drag hos Imagincs. Synes det svårt att skilja de apetala vextfamil- 
jerne inbördes, så blifva divergenserne tydligare ju högre jag uppsti¬ 
ger i de olika serier, hvartill de öfvergå. Är det ofta svårt att säga 
livar gränsen ligger emellan de lägsta djuren och de lägsta vexterne, 
så kommer jag icke i någon villrådighet, då jag skridit högre upp i 
de olika serierne. 1 sjelfva verket ligger det väl i sakens natur, att 
ju ofullkomligare formerne, ju fattigare organisationen, desto färre äro 
medlen att variera den. Cryptogamernes fortplantningsorganer, redu¬ 
cerade till en enda cellul, och denna vanligen splierisk, förekomma oss 
ofta fullkomligen lika, ehuru tillhörande de mest olika vexter. En 
blomma, reducerad till ett grönt braeteal-fjäll med några ståndare, 
kan endast förete olikheter i dessa-, en blomma bestående af braeteer, 
calyx, corolla, ståndare och pistiller kan variera hvardera af dessa 
i färg, i form, i antal, i hopvexningar, i delarnes ställning inbördes. 
Det måste följa liärutaf, att de lägsta analoga formerne i hvarje series 
måste förekomma oss mera öfverensstämmande sins emellan än med 
de högre former, hvars lägre utvecklingsform de utgöra. Men liksom 
kallorna till 2:ne iloder kunna ligga invid hvarandra, och jag der kan 
vara villrådig om hvilkeu del som tillhör den ena eller andras vat- 
