39 
rumic Hotanisternc — ”planta undique affinitatem monstrant velut in 
mappa geographica” — och således icke heller denna föreställning om ett 
nätformigt sammanhängande af olika grupper. Der ligger till grund 
för denna föreställning den oriktiga förutsättningen, att en allmännare 
eller högre naturlig enhet kan bedömmas efter en enskiltare eller 
lägre, som utgör en del af den förra, att då t. ex. familjens plats be¬ 
stämmes, man håller sig till ett särskilt i familjen ingående slägte, då 
slägtet bedömmes, man fäster sig vid en enskilt art. Men liksom man 
icke får en föreställning om individet af hvilket som helst särskilt 
deri ingående organ, så kan icke slägtet bedöinmas efter en enskilt 
art, icke familjen efter ett enda slägte. Det är således icke heller den 
ena eller andra arten som bestämmer förvandtskapen för slägtet, eller 
ett enstaka slägte, som afgör platsen för familjen o. s. v. Det är släg¬ 
tet, familjen eller klassen i sin helhet, dess tj-p, utan afseende på i 
huru många skiftningar den m/t förekomma, som bedömmes och clas- 
sificeras. Det är således hvarken Amphioxus eller Salmo som grän¬ 
sar intill Amphibierne, utan det är Fiskarnes klass som gränsar till 
Amphibiernes, Foglarnes intill Däggdjurens, Molluscernes afdelning till 
Vertebraternes, Vexternes rike intill Djurens. 
För oss är således naturen hvarken en enkel stege eller ett nät; 
den utgör, enligt vårt sätt att se, en oändlig mängd från lägre till 
högre fortgående serier af utvecklingar, der vid livar och en af dess 
otaliga potenser kunna afgå mindre serier, radierande i mer eller mindre 
divergerande riktningar, ungefär som stammen på trädet delar sig i 
hulvudgrenar, dessa i mindre och mindre, tills de sista lösa sig i en 
mångfald af blad; den ena grenen får en stark utveckling och hinner 
efter en mångfald af utgreningar till kronans topp; den andra får en 
svagare, och en tredje afstannar möjligen mycket snart. 
Det ligger icke i vår förmåga, att genom några förut fattade be¬ 
stämmelser afgöra, om den ena eller andra grenen skall få en sådan 
lägre eller högre utveckling; om en serie skall taga den ena riktnin¬ 
gen eller den andra. Vi ha icke ens någon säkerhet för att våra all¬ 
männa bestämmelser om cluiracterernes giltighet, om livad som anty¬ 
der analogi och aflinitet, hålla stånd. Naturen dör ingenstädes bort 
i stelnade former; den kan variera det ena partiet såväl som det an¬ 
dra, det ena hos en, det andra hos en annan vext. Naturen sjelf i 
hvarje speciellt fall måste vara vårt enda rättesnöre. Då jag således 
vill bedömma gruppernas slägtskap, så är det visserligen icke nog att 
formerne vägas på characterernes guldvigt; icke nog att gruppen 
studeras i sina bestående former; den måste efterforskas så att säga 
i sina utvecklings-tendenser, om dessa ligga iden ena riktningen eller 
den andra; och derefter, med full öfversigt af alla de riktningar, hvari 
naturen framgår, afgöras om den ifrågavarande gruppen passar in i 
den ena riktningen eller den andra, och således om likhet i vissa par¬ 
tier antyder analogi eller aflinitet. 
