42 
mönster för den naturliga methodens användande för slägtena - , öfver- 
aUt söker han framställa slägtets idé - icke blott den character, hvari 
det afviker från andra. Huru ofta se vi deremot, äfven i nutidens 
skrifter, den artificiella methoden och dess attributer använd i arbeten, 
som gora anspråk pä att framställa ett vettenskapligt system, eller 
det vi kalla det naturliga! Huru ofta se vi arterna inom slägtet, släg¬ 
tena mom familjen o. s. v., uppställda mera med afseende på lätthe¬ 
ten att bestämma dem, än med afseende på deras naturliga förvandt- 
skaper! Huru fullkomligt artiiiciella äro icke ofta slägtena, serdeles 
inom de familjer, som man vanligen kallar naturliga! Anser man det 
icke nära nog likgiltigt, om jag antar ett enda slägte eller jag deraf 
bildar talrika, fotade lika godt på hvilken character, blott den är con- 
stant! För slägten, som bestå af en art, anses det ju öfverflödigt att 
lemna någon uppgift om denna arts utseende - , och dock har väl den 
enda arten inom slägtet lika väl sina utmärkande drag, sina så att 
säga art-egendomligheter, som arterne inom ett artrikt slägte. Se vi 
icke uti arbeten, som utan tvifvel kunna anses som uttryck af nuti¬ 
dens vettenskapliga ståndpunkt, ofta försök göras att införa diagnoser 
i den naturliga systematiken, för att göra den lättfattlig förbcgjmna- 
ren; ofta characterer utdömas, derföre att de äro svårare att observe¬ 
ra - , stundom grupper förenas, derför att någon character icke utan 
under ett visst stadium kan observeras! Mfinne icke den strid, som 
stundom föres om nomenclaturen, till och med härflyter från ett för¬ 
blandande af artificiel och vetenskaplig method? Skall, så frågar man, 
vid arten, slägtet o. s. v. sättas den författarens namn, som gifvit nam¬ 
net, eller kanske rättat en bokstaf i dess orthographi, eller dens som 
fastställt artens eller s’lägtets idé? Ar namnet, eller det som namnet 
reprmsenterar, det betydelsefulla? Står författarenamnet bakefter så¬ 
som en hjelpreda vid bestämningen, att finna en figur eller en dia¬ 
gnos, eller står det der för att ange i livad mening saknamnet skall 
fattas ? 
Det skall möjligen synas, som hade det varit öfverflödigt att här 
genomgå dessa primae lineg - för vettenskaplig systematologie - , men, 
om jag icke misstager mig, förekommer så ofta och så grofva lelan- 
den deremot, äfven i nutidens utmärktaste arbeten, att det må synas 
ursäktligt om jag vågat fästa uppmärksamhet derpå. Det Linneanska 
yrkandet character non dabit genus, sed genus charactereni förglömmes 
allt mer, och det till och med af dem som ifrigast uppträda för det 
naturliga systemet, som på visst sätt framhålla Linné såsom den der 
skulle stått i vägen för den naturliga systematikens utveckling och 
för kännedomen derom. 
