47 
I inledningen till ett arbete öfver svamparne, (Systema mycologi- 
cum. Lunden 1821) uttalade Fries bestämdare skillnaden emellan afii- 
nitet och analogi. Det heter hos honom (lntrod.p. X} 1): "Affinia sunt 
q UEe i n eadem serie sequuntur et in se invicem transire videntur. Hsec 
in ulterioribus congruunt sed in citerioribus rationibus diflerunt. Ana¬ 
loga autem dicimus, quee in diversis seriebus locis parallelis posita 
sunt et sibi invicem correspondent. — — — Comparatio Linnseana 
affinitatis plantarum cum mappa geographica haud ignobilis visa fuit-, 
ignoscatur igitur milii hane ita extendenti ut affinitas in hac indicet 
longitudinem et analogia latitudinem." De Friesiska åsigterne upp- 
togos af Mac, Leay*) som i en serskilt uppsats (Linn. Transact. Vol. 
XIV p. 16) sökte tillämpa dem på inseeterne. Sedermera har Fries 
(Bot. Utjl. 11. p. 141.) i en mera populär afhandling vidare utfört sina 
åsigter och äfven tillämpat dem i systemet. Ur denna torde föl¬ 
jande stroplier i det närmaste uttrycka Författarens mening: ”en ge¬ 
mensam grundtyp utvecklar sig i liera olika riktningar,” — — ”ju 
högre naturen stiger desto mera liksom förgrenar den sig till flera se¬ 
rier” - , — — hvarje högre ny grupp bildar en sådan ny sluten serie, 
inom hvilken endast de ofullkomligare, minst utbildade fonnerne be¬ 
röra de öfriga, då deremot, de typiska, mest utvecklade allt mer och 
mer aflägsna sig, för att med den högsta tvert afbryta mot den öfriga 
naturen” - , — ”Naturen företer derigenom en jemt fortgående för¬ 
grening till nya serier, men inom alla hörande till samma större af- 
delning framskrider utbildningen efter en gemensam lag, så att de som 
stå på samma utvecklingsgrad inom olika serier så motsvara hvaran¬ 
dra, att de till yttre characterer synas närmare öfverensstämma sins 
emellan än med flera på olika utvecklingsgrad inom sin egen serie. 
Allt som hör till samma utvecklingsserie, och derföre öfverensstämmer 
till sin inre princip, kalla vi beslägtadt (affint) - , men motsvarande 
och derför i yttre characterer öfverensstämmande gestalter på en annan 
serie kalla vi för vand ta (analoga). Och då de högre och lägre seri- 
erne således ouphörligen återspeglas, symboliseras i hvarandra, blir 
frändskapen lika mångfaldig, som bilderne i ett spegelgalleri i oänd¬ 
lighet återgifvas. — — Vår framställning af vexternes förgrening till 
skilda serier med återtagande af samma typer och deraf uppkommande 
analogi, af skillnaden emellan de progressiva och regressiva serierne. 
af hvarje grupps center och radier m. m. är nu i Botaniken allmänt 
antagen.” 
I det Friesiska systemet få således de analoga formerne en bestämd 
betydelse - , det analoga, i stället för att vara mera en tillfällighet, så¬ 
som det antogs af Agardh, blir så att säga en nödvändighet: i hvarje 
grupp borde finnas former, som motsvara formerna inom andra grup- 
*) I sjelfva verket lär Mac Leay i ett föregående arbete öfver Insee¬ 
terne utgilvet 1819, ha kommit till samma ideer som Fries - , men jag 
har icke haft tillfälle se detta föregående arbete. 
