i 9 
k 
nödvändig följd af den systematiska claven, ungefär som i sexualsy¬ 
stemets classer ordningarne digynia, trigynia o. s. v. blifva dylika 
återkommande analoga grupper inom livarje dass. 
Det heter vidare hos Fries: ”Pröfvostenen på livarje naturforska¬ 
res skarpsinnighet leinnar dess förmåga att afskilja det blott förvandta 
från det verkligen beslägtade. Det är mer genom själens öga än krop¬ 
pens den förnimmes, mer genom tankans skärpa än ögats. Ty då för- 
vandtskapen antydes genom delarnes form m. m., faller den lätt i 
ögonen - , men då den verkliga slägtskapen beror mer på lifsyttringarne 
(såsom utvecklingsgången, lefnadssättet) upptäckes den endast genom 
reflecterande naturbetraktelse”. ”För att ega en bestämd (objectiv) 
grund för bedömmande af hvad i livarje enskildt fall antyder den när¬ 
mare slägtskapen eller aflägsnare frändskapen måste man fastställa 
allmänna grundsatser”. För så vidt man af dessa uttryck kan draga 
den slutsats, att analogi skulle vara en serskilt aflägsnare grad af 
slägtslcap, och att det gåfves särskilta characterer som antydde den 
närmare slägtskapen , och andra den aflägsnare förvandtskapen (fränd¬ 
skapen), så tro vi att äfven detta är en falsk åsigt. Naturen visar oss 
visserligen närmare och aflägsnare slägtskaper, och begreppet slägt- 
skap är således något fullkomligen relativt - , men naturen visar oss 
derjemte former, som, oaktad t tillhörande olika serier (och således, 
jemförde med former af samma serie, icke beslägtade) och genom en 
mera tillfällig likhet, t. ex. till följe af enahanda lefnadssätt, till följe 
deraf att de stå på samma utvecklingsstadium, till följe deraf att de 
utvecklat ett visst parti på lika sätt o. s. v., blifva mer eller mindre 
analoga. Det gitves således enligt min uppfattning både afflna former 
oeh analoga; de förra såväl som de sednare kunna vara det mer eller 
inindre, aflina former kunna förete (och göra det väl i sjelfva verket 
ottare än de icke beslägtade) analogier, men sådane kunna äfven före¬ 
komma emellan former som icke äro beslägtade. Affinitet och ana¬ 
logi äio således på visst sätt motsatta begrepp, och jag kan för min 
del icke erkänna det ena såsom en högre grad af det andra*). 
hinna. De systemer, som omskapa naturen, som försvinna på vetten- 
skapens högsta ståndpunkt äro de artificiella fackverk, som ha till sitt 
högsta mål att underlätta igenkännandet af formerne. 
*) Med anledning af den nyss citerade afhandlingen i Linn. Träns. 
af Mae Leay, framkallades flera andra till stöd för der uttalade åsigter. 
sökte Kirby genom exempel, hämtade ifrån Insecterne, ytterligare 
lul\.sn den nya läran. Han trodde att ju mera vi utsträckte våra un¬ 
dersökningar, desto tydligare skulle vi finna spåren af en Skaparens plan 
at g i nom ta 'sytnbolical relationship” sammanbinda föremål som icke 
voro verkeligen beslägtade. Westvood (Linn. Tr. X] Illp. 409) sökte 
deremot jnsa, att begreppen affinitet och analogi vore fullkomligen re¬ 
lativa . hå ar svalan och flädermusen analoga om de jemföras med 
andui foglar och mammalier, men de blifva affina om de jemföras med 
4 
