51 
icke 2 styli o. s. v.- det är, med ett ord, icke någon serskilt af dessa 
egendomligheter, utan det är sammanfattningen af dem alla, som cha- 
racteriserar gruppen, som ger oss ideen om ett gräs. Den ena, så väl 
som den andra delen kan vara förändrad eller undertryckt, men då 
mängden af gramineer förete densamma under en egen form, måste vi 
anse att denna ingår i planen för gramineernes bildning. Vi lia å 
andra sidan många vexter, som icke äro gräs, hvilka äga det knäade 
strået, de öppna vaginerne, ligulan, de lineära bladen o. s. v. utan att 
deraf följer att dessa vexter äga någon förvandtskap med gräsen. Vi 
tro oss då liäraf kunna sluta, att vid en gruppering efter naturliga 
förvandtskaper måste sammanföras ieke det som öfverensstämmer i 
någon viss character — den må för resten vara af hvilken vigt som 
helst — utan det som öfverensstämmer i total uttryck, det som är bil¬ 
dad t efter samma allmänm# organisationsplan. Och vi bedömma den¬ 
na plan ieke frän någon viss gruppens del, enär den der möjligen 
kunde vara maskerad eller mindre framstående, utan vi jemföra flera 
eller alla af gruppens delar, och sluta derifrfin till livad som kan an¬ 
ses som gruppens allmänna plan. Finnes då en stor öfverensstäm- 
111 el se i hela organisationsplanen emellan naturalster som vi jemföra, 
så anse vi denna antyda q/jmitet; sträcker öfverensstämmelsen sig 
blott till ett visst parti eller några partier, så kalla vi detta analogi , 
den må nu ikläda sig en huru förledande skepnad som helst. 
Inskränker sig analogien till ett mycket enskilt parti, (t. ex. 
phyllodier, puncterade blad, blomhufvud, 3-taliga blommor, ett lika 
antal carpeller ingående i frukten o. s. v., under det allt öfrigt är oli¬ 
ka, så borde icke gerna en sådan öfverensstämmelse anses såsom an¬ 
tydande verklig aflinitet. Man sammanför icke Cetaceer och Fiskar der- 
tor att de simma med fenor, icke Amphioxus med Molluscerne derför 
att den har ofärgadt blod. Men sträcker sig analogien icke blott till 
ett visst parti utan till flera, så misskännas lätt dessa analogier för 
aflinitet. Emedan således Myrsineerne och Primulaceerne förete 2:ne 
characterer fi ståndarnes ställning och placentationen) förenade, hvilka 
ivar (or sig mera sällan förekomma, så drar man knapt någonstädes 
. betankande att anse dessa familjer mycket nära beslägtade, ehuru 
< e enligt mm tanka härflyta från mycket olika typers i detta fall ena¬ 
handa utveckling. Montia har både i habitus och blommans structur 
en så stor öfverensstämmelse med vissa Primulaceer, att man rätt väl 
' sa ta ' frå ^ a - huruvida ick e Portulaceer och Primulaceer voro 
nannare bes agtnde. Men fröets structur är olika; dess form tenderar 
hW Primulaceer, och vi shita 
I ,, 11 1 s l e l va rerket icke aro affina, huru mycket 
moJem*.' vfL"" aU8 r ,,n “ , ' l,aracterer "f—»‘tamer med' Pri- 
unna d.i vänta, att. äfveti andra typer kunna svins 
narma »g 1,varandra ganska mycket genom charact ercrncs öLC 
X"',"cks8 r 'om 3 viTck'’ ermr ',' V “' a Verkligen V «'*ysten,crne 
’ v, icke misstaga oss, många prof på att mer eller i„i„. 
