53 
Saurureer och Nvmphseaceer*, månne det icke måste vara tydligt, att 
embryots läge inom en persisterande embryosäck antyder blott och 
bart en analogi i utveckling, som ingalunda berättigar oss att anse de 
nämnda familjerne närmare beslägtade. På samma sätt, huru mycket 
sins emellan öfverensstämmande, men afvikande ifrån andra vexter, som 
Asclepiadeernes och Orchideernes generationsorganer må förete, så 
torde dock ingen kunna sätta i fråga att dessa grupper verkeligen äro 
beslägtade. 
Om således dessa analogier kunna förekomma inom vidt allägsna 
grupper, om de förekomma i organer, hvars öfverensstämmelser van¬ 
ligen anses som de starkaste bevis på naturlig förvandtskap, sa är 
klart, att endast genom att rådfråga naturen sjelf i livarje serskilt fall 
det kan afgöras, huruvida en öfverensstämmelse antyder slägtskap eller 
endast analogi. Det gifves emedlertid i naturen mänga dylika öfver- 
ensstämmelser, hvilka temligen tydligt äro beroende af egendomlig¬ 
heter i lefnadssätt, af öfverhandtagande utveckling af vissa partier och 
deremot svarande förkrympning af andra, af de sammansättande de- 
larnes antal, af deras felslående eller förökning, deras hopvexningar 
o. s. v. Det gifves vidare en mängd öfverensstämmelser, som äro en 
följd af sjelfva utvecklingens fullkomlighet, af metamorphosernes full¬ 
komligare eller ofullkomligare genomförande. Ju bjertare ett sådant 
förhållande afsticker ifrån det vanliga, desto mera komma delar, som 
derigenom utmärka sig, att synas lika, och desto mera förledande blir 
det vanligen att sammanföra former, som deri öfverensstämma. Vi 
skola då särskilt granska några af dessa förhållanden, för så vidt de 
ansetts vara af den vigt, att de föranledt eller kunna föranleda grup¬ 
pers åtskiljande ifrån sina naturliga slägtskaper och förening med 
oskylda. 
VIII. Om analogier hos olika grupper, heroende dels af 
den eollaterala nietainorpliosens lika genomförande i 
eli visst parti, dels af den successiva metamorpliosens 
genomförande till samma grad. 
I. Inulogi i habitns. 
Bildning af stam och appendiculära delar. Det är tillräckligen 
k än rit, att vissa vexter. icke utveckla de vanliga appendiculära organer- 
ne, och att först vid blomningen egentliga bladdelar framkomma. 
Stam mar ne, fungerande då jemväl såsom blad, få ett eget utseende, 
oi ta utbredande sig på ett egendomligt sätt, liksom för att genom sina 
utbredda ytor ersatta bristen af verkliga blad. Man känner Euphor- 
biaceer, Asclepiadeer, Cacteer, o. s. v., alla förunderligen lika, alla fram¬ 
ställande denna egendomliga form, som man kallat Cactus-form. Ilvar- 
