ganska många öfverensstämmelser förenade, utan att derföre vara ver- 
keligen beslägtade? Det är denna klippa, hvarpå de ilesta systematici 
strandat, och som torde vara en af de svåraste att undvika. 
Secretions-orr/aner. Man liar, som det synes mig, i systematiken 
alltför ensidigt och alltför ofullständigt sysselsatt sig med deöfverallt 
hos vexterne förekommande och i en mängd olika gestalter uppträ¬ 
dande secretionsorganerne. Man anför val att Elseagnese ofta äro be¬ 
klädda med lepides, att Nässlorne äro försedda med brännhår, Drose- 
raceerne med glandler, att Myrtaceernes blad äro puncterade, att Eu^ 
phorbiaceerne ha mjölksaft, att Laurineerne äro rika på setheriska 
oljor o. s. v.; men man har föga retlecterat öfver livad dessa charae- 
terer i sjelfva verket innebära, och man har således än mindre under¬ 
sökt, i hvad förhållande dessa cliaracterer stå till hvarandra. De bi¬ 
draga alla i hög grad att ge de vexter, der de förekomma, en egen¬ 
domlig prägel, och förekomsten af ett-dera af dessa slags organer hos 
vissa familjer har icke minst bidragit att anse dessa beslägtade. Vi 
skola då i största korthet antyda livad vi för systematiskt syfte anse 
af vigt. I sjelfva verket äro väl cuticulan, håren, glandlerne, bränn¬ 
håren, fjällen, de insänkta glandlerne i de såkallade punkterade bla¬ 
den, mjölkkärlen o. s. v. endast modificationer af samma organer, eller 
utgöra de blott olika sätt att framföra secreterne hos vexterne. De 
synas i allmänhet construerade efter samma princip *)— secernerande 
celluler omgifvande en reservoir, som är mer eller mindre insänkt i 
parenchymet, och förlängande sig utåt i ett afledningsrör (håret). Huf- 
vudsakliga skillnaden dem emellan synes ligga i den olika proportion, 
som reservoiren och atledningsröret sins emellan erhålla. Om det nu 
ock kan antagas, att hos närstående vexter dessa organer i allmänhet 
utvecklas på enahanda sätt, så torde dock genom många exempel 
kunna visas, att de hos närstående vexter kunna uppträda under olika 
form. De genom sin rikedom på styfva hår characteriserade Bor- 
ragineerne innesluta äfven former, sådane som Cerinthe och Stenham- 
maria, utmärkta genom sitt blågråa glatta cuticula-öfverdrag. De 
glatta mjölkförande Euphorbierne ha en habitus, som mycket afviker 
från de håriga, men mjölk-saknande, ofta med punkterade blad för¬ 
sedda Mercurialis-arterne, från de lepidota Croton-formerne, från de 
med brännhår försedda Jatropha-arterne. Bland de genom sina punk¬ 
terade blad vanligen utmärkta Rutaceerne förekommer Diplokena utan 
punkter, men i stället öfverdragen med ett tomentum afstjernformiga 
liäi, och ailfverglänsande Phebalium-arter, öfverdragna med lepides. 
Del synes då som vi kunde vara berättigade antaga, att äfven andra 
gi upper kunna vara beslägtade, oaktadt secretionsorganerne under an- 
nan form ge åt dessa en olika habitus. Escallonieerne, ofta försedda 
med framstående glandler, torde vara beslägtade med Rhododendrea> 
*) Endast de enkla epiderinis-bildningarne synas göra härifrån ett 
undantag. 
