58 
'lt‘r stundom glandler förekomma nedsänkta i parenchymet och ut¬ 
mynnande i lepides (llh. lapponicum), stundom bladen äro glatta men 
dä försedda med ett utmärkt cuticula-öfverdrag. Droseraceerne, så 
utmärkta genom sina glandler, torde kunna vara beslägtade med Saxi- 
frageerne, der vissa arter (S. tridactylites) älven äro glandel-bärande, 
under det andra sakna glandler eller ha dem under en annan form. 
Droseraceer och Nepentheer kunna vara beslägtade, oaktadt hos Ne- 
pentheerne secretionsorganerne förekomma under en mycket egen 
torm. Om således rikedomen på secretionsorganer hos en vext val 
antyder, att vi sannolikt ha att söka dess närmaste förvandta bland 
vexter, som älven äro tmnigt försedda med secernerande organer, så 
följer icke deraf att dessa skola förekomma under enahanda form. 
Samvdeerna, utmärkta genom sin rikedom på oljförande canaler, kunna 
möjligen ha sina närmaste förvandta i de ofta styfhåriga Ulmaceerne, 
som å en annan sida gränsa injjll de mjölkförande Artocarpeerne. 
Rikedomen på afledningsrör hos den ena gruppen synes just vara an¬ 
ledningen till att secretet icke der samlas inom vexten, såsom hos den 
andra. Saknaden af mjölk hos Cacteerne, under det den förekommer 
hos de med dem i lefnadssätt så öfverensstämmande Euphorbierne 
och Stapelierne, är möjligen till en del beroende af tillvaron hos de 
förra af dessa talrika taggar, som man stundom ansett som represen¬ 
tanter af abortierade blad, men som utan tvifvel ha sin närmaste ana¬ 
logi i de tofser af hår, som förekomma hos Portulaceer och Mesem- 
bryanthemeer. 
2 . 
Analogi i blomster. 
Man hänför väl numera allmänt de hos vexterne förekommande 
olika former af blomster till 2:ne hufvudslag, de definita med descen- 
derande utvecklings-ordning, och de indefinita med adscenderande. Då 
det ena slaget vanligen förekommer hos vexter med folia opposita, 
det andra hos dem med folia alterna, kunde man möjligen vara frestad 
att anse dessa bada olika förhållanden antyda olika tyjiei. 
En stor mängd familjer visa emedlertid vexter både med folia 
opposita och med alterna, och en ännu större mängd förete intlore- 
scenser, som genom en eller annan character antyda att de aro alt 
hänföra till de definita. Granskar man nemligen bracteernes ställ¬ 
ning och blommornes utvecklingsordning hos en mängd familjer, som 
annars 1m charactererne af alterna blad och indefinita mllorescenser 
(Snlanaceer, Convolvulaceer , Cucurbitaceer, AmarantUaceer o. s. v.), så 
torde man finna, att de definita inflorescenserne och derifnm mer eller 
mindre tydligt härflytande former äro ännu mera allmanna an de 
kanske vanligen ansets, liksom cotyledonernes opposita ställning hos 
Dicotyledonerne sannolikt antyder att bladens opposition här är norm, 
huru'mycket och huru lätt denna än fränträdes al vissa vexter. 
Inflorescensens beskaffenhet bidrager emedlertid i hög grad att ge 
vexterne en mer eller mindre lika eller olika prägel, och i synnerhet 
