22 
sen, blifvit der samlade o. s. v., så är väl tydligt att det dessutom 
nuiste gilvas någon norm för uppställningen af arterne inom slägtet, 
af slägtena inom familjen o. s. v., och slutligen för grupperingen af 
det liela. För så vidt vi känna finnes ingen princip uttalad i detta 
afseende. Hvad arterne beträffar, så ser man dem än uppställda efter 
iullkomligt godtycke, vanligen med ledning af någon indelningsgrund 
som underlättar bestämningen, än, der slägtet synes naturligen sönder¬ 
falla i liera undertyper, dessa så som sig bör framställda som subge- 
nera, men i detta fall dessa icke heller ordnade efter någon bestämd 
princip. I afseende på slägtena, finna vi dem än uppställda efter sam¬ 
ma lösa grunder, än synes man hålla före (liksom detta äfven gäller 
med afseende på arterne) att det ena slägtet mera än det andra ut¬ 
trycker familjens typ, och låter då detta liksom föra an de öfriga, eller 
också utgöra det centrum ifrån livilket de öfriga skulle, såsom mera 
atypiska, radiera. Om familjernes gruppering, eller om klassernes ord¬ 
ning i de system, der sådane förekomma som naturliga grupper, ha vi 
redan ofvanf r sökt visa att den, såsom oftast grundad på en artificiel 
method, är fullkomligen artificiel - , der detta icke är fallet erkänner 
man sjelfmant att ordningen är fullkomligen godtycklig *). Systemet 
i sin helhet begynner man än med de fullkomligaste, än med de ofull¬ 
komligaste vexterne - , icke ens härför är någon bestämd princip gifven - , 
man nästan synes anse frågan derom likgiltig. 
De som anse systemet böra begynna med de fullkomligare och 
sluta med de ofullkomligaste vexterne ha vi sett till stöd för denna 
fisigt yttra sig så här: ”i systemet som måste uppfatta hvarje natural¬ 
ster söm en idé, såsom ett fulländadt helt, måste man utgå frfin det 
högsta och fullkomligaste. Det är först de högst utbildade, som klart 
framställa denna idé:, utgår man ifrån de lägsta, måste man antingen 
anticipera den eller famla i mörker. Det är det förra som vanligen 
sker - , ty de lägre bildningarne äro så svätvande och tvätydiga att man 
först efter jemförelse med de fullkomligare kan bestämma deras plats. 
Det är just i de enklaste, ofullkomligaste, alla serier sammanfalla, och 
omöjligen reder sig någon bland dessa, utan att förut känna och hafva 
de fullkomligare i sigte. Vill man framställa ett solsystem, utgår man 
ju från dess center eller solen - , endast då man sedermera vill förklara 
dess utbildning, utgår man ifrån nebuloser och asteroider. Men i 
båda fallen måste naturalstren först vara kända, innan man kan efter- 
forska deras genesis. Också kan man tryggt påstå, att alla naturfor¬ 
skare sjelfva börjat sina studier med de fullkomligare, innan de ned¬ 
stigit till de mer outbildade, hvilkas delar icke lörstfis utan de forras 
kännedom. Vill man utgå ifrån de lägsta, måste man ställa i systemet 
parasitiska och secundära bildningar framför de fullkomligare, of lml- 
ka de uppenbart äro härledda - , entophyter och entozoer framfor de 
*) Ordinum naturalium dispositio hodiedum fere arbitrana est. 
Endl. Gen. VI. Vruf. 
