20 
på ett annat ställe heter det: ”Allt beror derpå att finna en säker 
matare på de olika characterernes relativa värde” (Bot. Utji. II. p. 
1)4). Metlioden är således äfven liär den Jussieuska, om ock lian be¬ 
stämmer en annan grand för characterernes värdering: de äro enligt 
hans åsigt i den ordning väsendtliga som de framträda tidigare under 
vextens utveckling. De som hämtas af groendet och tillvexandet be¬ 
stämma vextrikets hufvudafdelningar, blomman bestämmer klasserne, 
familjer och slägten ordnas efter frakten. 
Om det således i det föregående blifvit visadt, att det naturliga 
systemets lägre grupper (arter och slägten) förekomma alldeles lika 
i de artificiella systemerne som i det naturliga; om de högre grup- 
perne i de så kallade naturliga systemerna hvila på en lika artificiel 
grund som sexual-systemets classer, så följer att den enda skilnad 
för systemet, som framgår ur den så kallade naturliga metlioden, lig¬ 
ger i de grupper som man benämner naturliga familjer. Skulle dä 
dessa familjer vara den enda skillnaden emellan artificiella systemer 
och det naturliga, det enda resiiltat som man anser sig kunna ernå 
med den naturliga metlioden ? 
Men det vill synas oss som vore skillnaden emellan den artifici¬ 
ella och den naturliga methoden icke den, som man vanligen der- 
för framställer, och att följaktligen icke heller resultatet af den natur¬ 
liga methoden bör inskränkas till blotta antagandet af naturliga fa¬ 
miljer. Liksom vi tro att de artificiella och det naturliga systemet har 
olika ändamål, så tro vi att de äro resultat af icke blott olika, men af 
fullkomligen motsatta methoder. 
De artificiella systemernes uppgift är att lemna en hjelpreda för 
formernes särskiljande och igenkännande. Vid constructionen af det 
artificiella systemet utgår jag derföre nödvändigt från det hela såsom 
kändt, och nedstiger frän allmännare fack till mera enskilta. Klassen 
är således gifven före ordningarne, dessa före slägtena, och slägtena 
före arterne. Det naturliga systemets construction hvilar på den er- 
farenhets-sats, att vissa naturföremål likna hvarandra inbördes mera 
än de likna alla andra, och det är systemets uppgift att gruppera till¬ 
hopa dessa hvarandra liknande föremål. På samma sätt förenas de 
så bildade grupperne till grupper af högre ordning, och detta i flera 
gradationer. I det naturliga systemets construction utgår jag således 
ifrån det enskilta och stiger från lägre grupper till högre och högre, 
till uppfattningen af det hela. I det artificiella systemet söker jag 
olikheter (characterer): dess metliod är analysen; i det naturliga sö¬ 
ker jag likheter (slägfskapcr): dess metliod är synthesen. Claven 
för det artificiella systemet är till en viss grad åtminstone alltid apri¬ 
orisk. Om jag, såsom Linné, begagnar talförhållanden såsom grund 
för systemet, så måste hvarje vext der finna sin plats och sin bestäm- 
da plats — en vext kan icke finnas så beskaffad, att den icke måste 
tillhöra någon af sexual-systemets klasser. Det naturliga systemet är 
deremot för oss helt och hållet en erfarenhetens dotter, som i vår 
