19 
någon följande eller återverkar på någon föregående metamorphos- 
gratl”. Visserligen ha 5-taliga blomkronor ofta 5 ståndare,, men ieke 
kan man just derföre säga att de 5 ståndarne äro en inverkan af de 
5 petala - , 5- och 4-taliga blomkronor ha ofta 2 eller 1 ståndare, utan 
att man väl med fog kan påstå att blomkronans beskaffenhet inver¬ 
kat på de 2 eller den 1 ståndaren. Ser man åter att carpellerne iaktaga 
en viss ställning (så att t. ex. de liktaliga sitta midt för petala i en 
familj, midt för sepala i en annan), så kunde man ju med lika skäl 
här tala om en inverkan af en föregående krans på en efterföljande. 
På ett annat ställe heter det ”icke alla olikheter, som framträda un¬ 
der de första utvecklingsgraderne, äro af vigt, utan endast de som äro 
så genomgripande, att de nödvändigt måste inverka på alla de efter¬ 
följande. Så kan en vext, som gror med groddtrådar, aldrig utveckla 
blommor, en, som under tillvexandet saknar spiralkärl, aldrig sätta 
egentlig frukt”. Det torde vara svårt att bevisa, att blom-utvecklingen 
står i något slags beroende af groningen, att fruktbildningen är bero¬ 
ende af spiralkärlen. Det gifves Cryptogamer (utan blommor), som 
icke gro med groddtrådar (Filices o. s. v.)-, det gifves vexter med 
ordentligt utbildadt Embryo, som knappast kunna sägas ha blommor 
( Taxus , Gnetum); det gifves slutligen vexter groende med grodd¬ 
trådar, som nästan kunna sägas ha blommor (Musci). Nog måste 
man tillerkänna Lemna en frukt i egentlig mening, och likväl saknar 
den spiralkärl • de högre Cryptogamerne ha spiralkärl, men väl knapt 
frukt i den mening som Phanerogainerne. — Vi tro då att man rätt 
väl kan säga, att hos en och samma typ kunna flera egendomligheter 
förekomma, som äro mera eller mindre afvikande ifrån livad som fin¬ 
nes hos andra vexter, men icke har man deraf rätt att sluta det den 
ena egendomligheten är framkallad af den andra. 
Vi tro oss således ha kommit till den slutsats, att den Jussieuska 
methoden för bildandet af systemets högre grupper är byggd på en 
falsk grundval. Naturen utbildar den ena delen mera hos en vext, den 
andra hos en annan, på ett sätt hos den ena, på ett annat hos den andra. 
Ingenstädes är naturen bunden vid bestämda former - , det gifves intet organ, 
som icke kan vara olika till och med hos närstående vexter. Hvarje för¬ 
sök att finna genomgående characterer måstesålunda misslyckas, och hvar¬ 
je systematisk gruppering, grundad på en viss character, måste antingen 
blilva naturvidrig, eller i ett och annat fall fela emot characteren. 
Nästan alla nyare systemer, som få namn af naturliga, äro bvgda 
på samma grund som Jussieus. Med någon variation i detaljerne, 
lagges öfverallt vissa characterer till grund för systemets högre grup- 
pei, och man synes starkt böjd att omconstruera familjerna efter sam¬ 
ma method. Den gyllene Linneanska regien — Character non dahit ge¬ 
nus, sed genus characterem — råkar allt mer i glömska. Fries, som i 
många fall går sin egen väg, säger uttryckligen (Vtji. 11. p. 148): 
”Den systematiska Botanikens vigtigaste uppgift är för närvarande att 
hnna någon säker bestämningsgrund för dicotyledonernes serier” - , och 
2 * 
