16 
åu r‘ul St !f framä ‘;, a ‘,‘ i stället för 
värden L ' t s, Subordillera3 hvaraudrä efter deras olika 
visst ån , geS ’ aU “ *•»•«•* hämtad ifrån ett 
! part '’ 7/™Ser flera hämtade ifrån ett annat. Sjelfva de olika 
ractererne V' ’ S “ le derigenom *“ »tan jemförde cha- 
ZZZl r 7 “ M “ “ aU "' liga aHmänt familjer med 
characterv, 3 am" 18 Slägte " ; det bordc dä sig hvilka 
anTa for i TV‘t ™ efler ° lika sliigt “ odl Mka som äro c„„- 
de förr Äf a “r Jen V Sed " a '' e V0, '° ti7dli « en af värde än 
uJZ, ; r ' Jn (° ramin ™’ Miacev, LabiaUe , Compositce, 
It YZ’ f™ ° Ch som Jussieu för detta ända- 
T UtV3lde ' Vlsade sig att Embryots structur är lika hos alla vexter 
af samma familj, att det är monocotyledont i de två första, dicotyle- 
ton t e 5 andra, att ståndarne, som kunna variera till antalet hos 
t. ex. Grammeerne, äro deremot i allmänhet fastade på samma sätt: 
pa torus hos Graminete och Cruciferte, på Oalyx hos Legnminoste och 
Liiiacese, pa blomkronan lios Labiataj och Compositse, och på en epi- 
gyn disk hos Umbellaterne; att andra characterer, såsom tillvaron eller 
bi isten pa albumen, pistillens och blomfodrets relativa läge etc. etc., 
oaktad t i allmänhet öfverenstämmande hos vexter af samma familj, 
likväl stundom kunna vara olika-, att det slutligen gifves en tredje 
class al characterer, hämtade dels från samma organer, dels från andra, 
hvilka än äro uniforma, än varierande inom familjerne. 
Den uppskattning af cliaracterernes värden, som här vunnits genom 
jemförelse al de nämnde familjerne, kunde dessutom vinnas på theore- 
tisk väg: Embryot, vegetationens slutmål och ämnadt att fortplanta 
artens lif, borde onekligen ha första rummet; det andra tillkom de 
oxganer, som bidraga till embryots bildning: ståndarne och pistillerna, 
men betraktade i deras förhållande dervid, i deras förhållande till 
hvarandra. Derefter komma de organer, som beskydda utan att för 
öfrigt deltaga i denna akt eller inverka på dess produkt — blommans, 
fruktens och fröets organer, äfvensom secnndära modificationer af sjelf¬ 
va de väsendtliga organerne, betraktade för sig sjelfve. — Sist kom¬ 
ma sjelfva det vegetativa systemets organer, endast afseende det indi¬ 
viduella lifvets bibehållande. 
Så hade alltså. Jussieu vunnit en norm för bedömande af charac- 
terernes olika värden, och efter dessa olika värden fördelades famil¬ 
jerne i grupper af högre slag. Den constantaste characteren, embryots 
structur, delade vexterne i Acotyledoner, Monocotyledoner och Dico- 
tyledoner; efter ståndarnes insertion bildades hypogyna, perigyna och 
epigyna afdelningar, efter blomkronas beskaffenhet apetala, monopetala 
och polypetala klasser. 
Med någon variation i detaljerne ha snart sagdt alla sednare sy- 
stematici bibehållit den Jussieuska grupperingen, den ene mera läg¬ 
gande vigt pä insertionen, den andre pä blomkronans beskaffenhet. En 
och annan character har dessutom blifvit erkänd såsom &f högt vär- 
