och detta så, att några sätta de förra, andra de sednare iframstarum- 
met vid bestämmandet af den relativa vigten. De systematici som 
antaga de nyssnämnda klasserne, gruppera dessa ungeiar pa enahanda 
sätt som de, livilka icke ha classerne, gruppera familjerne. De iorra 
så väl som de sednare kalla sina systemer för naturliga-, ^det vill dä 
synas som skulle antagandet eller icke antagandet af dylika klasser 
icke vara ett nödvändigt villkor, för att ett system, enl. den Botaniska 
systematikens bestämning, skall kallas naturligt. 
Ilvad den högre grupperingen beträffar ai familjerna eller klas- 
serne efter några vissa characterer, så förekommer i det Linneiska 
sexualsystemet något motsvarande, endast med den skilnad, atj da det 
var slägtena som Linné rangerade på detta vis, så var det familjerna 
som af A. L. Jussieu, och klasserne som af de ilesta nyare sålunda 
ordnas. Att Linné tog till norm för denna rangering ståndarnes för¬ 
hållanden, under det de nyare än antaga insertionen af blomdelarne, 
än blomkronans beskaffenhet, kan icke i sig sjell utgöra någon annan 
skillnad än att, om den förra eharacteren strängt följes, möjligen oftare 
naturligare förvandtskaper brytas, än om de sednare cliaractererne 
strängt tillämpas. Den ena som den andra äger ingen allmängiltighet, 
och alla, strängt tillämpade, måste således nödvändigt såra naturliga 
förvandtskaper. Låge skillnaden emellan det naturliga systemet och 
det artificiella Linneanska i detta mer eller mindre, så tveka vi i san¬ 
ning icke att uttala, att det naturliga systemet svårligen torde upp¬ 
bära det stora företräde, som dess förfäktare nu bemöda sig om att 
för detsamma få erkändt. 
A. L. de Jussieu synes ha gjort en bestämd skillnad emellan fa¬ 
miljerne och deras gruppering till högre flockar (som lian visserligen 
sjelf kallade elasser, men dessa motsvara icke de nyares så benämnda). 
8jelfva titeln på hans odödliga verk synes innebära detta: Genera plan- 
tarum secundum Ordines naturales disposita , juxta methodum in horto Pa¬ 
ris iens i exaratam. Han kallade familjerne (ordningarne) naturliga, utan 
att i öfrigt tala om ett naturligt system. För de högre afdelningarne 
af sitt system sökte han genom en eclectisk method finna characterer 
af den allmängiltighet, att de familjer, som deri öfverensstämde, nöd¬ 
vändigt skulle vara närmare beslägtade än de, som deruti voro olika. 
Huruvida han sjelf ansåg denna method vara fullt öfverensstämmande 
med den, som blifvit följd vid bildningen af familjerne, kan möjligen 
vara något tvifvel underkastad-, men antagen af honom, har den icke 
blott blifvit följd af alla sednare systematici, men äfven stundom fram¬ 
hållen som en af det Jussieuska systemets utmärktaste förtjenster. 
För vår del tro vi, att denna eclectiska method är densamma, som 
blifvit löljd vid alla artificiella systemer, och att följaktligen alla de så 
kallade naturliga systemernes högre grupperingar äro fullkomligen 
artificiella. 
Men låtom oss granska principerne för den Jussieuska methoden 
nagot närmare. Det anses som ett dess utmärkande drag och såsom 
