12 
omfång, och hvarje vext måste sålunda tänkas ha ibland de andra en 
% iss och bestämd plats. Det är då det naturliga systemets uppgift 
att framställa hvarje vext på den plats, der naturen sjelf tyckes ha 
ställt densamma. Ju trognare vi vid vårt systematicerande framställa 
vexterna på denna plats, desto fullkomligare ha vi löst vår uppgift. 
Om gi upperne i det naturliga systemet skiljas genom bestämda cha- 
racterer, eller icke, är i sjellva verket för systemets ändamål fullkom¬ 
ligen likgiltigt. Det torde vara sannolikt, att deri är mycken olikhet - , 
till en del torde detta bero derpå, huruvida vid formernes bildande 
den ena gruppen lydde uteslutande en eller vissa lagar, som icke 
gällde lör en annan, eller om grupperne äro resultatet af flera combi- 
nerade lagar, deraf en kan vara gemensam med en grupp, en annan 
med en annan - , det kan vidare bero derpå, huruvida de af oss kände 
formerne af en grupp utgöra hela den skapade gruppens innehåll, eller 
kanske blott en liten qvarlefva af en långt tillbaka i tiden talrik grupp, 
eller möjligen begynnelsen till en blifvande. — Det är i sanning icke 
minst betecknande för Linnés klara blick och uppfattning af det natur¬ 
liga systemets ändamål, att under en period, då vextbestäinning och 
diagnoser utgjorde enda målet för Botanisternes sträfvanden, han upp¬ 
ställde sina naturliga familjer utan alla characterer. 
Yi ha emedlertid sett att det gifves naturforskare, som icke er¬ 
känna högre naturliga grupper än Arten, eller Arten och Slägtet. 
Det är klart, att för dem nedsjunker det naturliga systemet till en 
simpel tjenaiinna för artkännedomen - , det naturliga och de artificiella 
systemerne få i sjelfva verket samma ändamål, och deras företräde 
framför hvarandra kan då endast bestå i den större eller mindre lätt¬ 
het de lemna för igenkännandet af arterne. I full öfverensstämmelse 
med denna uppfattning se vi Bindley, äfven i sina nyaste verk, bemö¬ 
da sig om att ådagalägga, att det så kallade naturliga systemet är för 
det nämnda ändamålet lika användbart som det Linneiska sexual-sy- 
stemet. Vi skulle icke särskilt anmärkt detta förhållande, om icke 
Lindley sjelf angifvit sig som det naturliga systemets ifrige förfäktare, 
som den der i England gjort det ”once populär, but superficial and 
useless, system af Linnseus a mere matter af history. Fuit Ilium 
Oss synes som den klandrade, den utdömde Linné både haft och ut¬ 
talat riktigare åsigter om det naturliga systemet och om systemato- 
logie i allmänhet än till och med många nutidens naturforskare, som 
i första lederna kämpa för utbredande af de artificiella fackverk, hvil- 
ka nu gå under benämningen af naturliga systemer. 
Den stora, den oändligen rika verld, som möter oss, hvarhelst vi 
rikta öga eller tanka, hvars danande är tidens begynnelse och hvars 
utsträckning är rummets, betrakta vi sålunda såsom ett sammanhän- 
gande helt, uppfylldt och bestående af delar, hvilka, i oändliga grada- 
tioner af större och mindre omfång, utgöra hvar för sig på en gäng 
