u 
soldatplats blir lätt att linna, (lä den utan denna anordning icke skulle 
kunna uppsökas. Ungefär på samma sätt uppkommo systemerna. Då 
man efter medeltidens långa natt började sysselsätta sig med natur¬ 
vetenskap, och började särskilja naturformerne, visade sig dessa så tal¬ 
rika att en tidpunkt kom, då deras och namnens mångfald icke längre 
kunde hållas i minnet. Man måste komma detta till hjelp genom att 
införa en viss ordning. Liksom man fört tillhopa alla individer, som 
sius emellan ölVerensstämde, för att deraf bilda en art, så samman¬ 
förde man de arter, som syntes ha någon öfverenstämmelse, under ett 
namn och en definition. Af de enheter, man kallade arter , samman¬ 
satte man således enheter af en högre ordning, som man kallade släg- 
ten. Men slägtena borde förökas i samma mån som man lärde känna 
liera arter, och deras förökande måste göra kännbart behofvet af högre 
grupperingar, under hvilka man kunde sammanfatta ett antal slägten. 
Denna nya operation minskade tydligen m .dan och svårigheten af be- 
stämningarne. Vare sig att man ville uppsöka ett redan kändt slägte. 
eller finna platsen för ett nyfunnet, så var det icke längre nödigt att 
jemföra det med alla de kända, enär största delen af dessa var ute¬ 
sluten, så snart man funnit de allmänna characterer, hvarigenom det 
ifrågavarande slägtet. ölVerensstämde med någon viss grupp. Ju liera 
dylika indelningar man kunde uppställa, desto enklare blef operatio¬ 
nen af bestämningarne. Så uppkommo alltså dessa fackverk, som man 
kallade systemer. 
Det synes lätt af denna framställning, att ändamålet med de arti¬ 
ficiella systemerne var icke något annat än att lemna en hjelpredaför 
formernes särskiljande och bestämning. Man söker följaktligen i de 
artificiella systemerne att finna så skarpt begränsade afdelningar som 
möjligt, derunder forrnerne finna sin möjligast bestämda plats. I ju 
högre grad detta lyckas, ju tydligare ett föremål endast kan få en 
enda plats, ju lättare det blir att uppsöka, det der, desto fullkomligare 
har det artificiella systemet löst sin uppgift. Linnés sexualsystem äger 
•‘Ha dessa företräden i en förvånande grad", häri förklaringen af dess 
stora lycka, dess hastiga utbredande och antagande, och dess bestånd 
sa länge naturalstrens registratur utgjorde och utgör ett hufvudföre- 
mål för naturforskningen. 
Annorlunda är lörhållandet med det naturliga systemet. Vi ha i 
loregående § sökt visa, att hvarje Organism måste anses bildad efter 
en viss typ, en viss plan, framställa så att säga någon idé, som legat 
Ull grund för dess skapelse. Liksom den i år återkommande vextfor- 
men är resultatet af samma lif, som frambragte denna form årtusen¬ 
den tillbaka, liksom detta lif är beroende af vissa lagar, hvars evi<>a 
oföränderlighet betingar den yttre formens ständigt återkommande 
likliet, sa måste ofverensstämmelsen hos vissa vexter i bildningssätt, i 
orm i egenskaper, antyda gemensamma lagar som gälla för dem och 
icke for andra. Allmänneligheten eller den större inskränktheten af 
dessa lagar binder vexterne tillhopa i grupper af större eller mindre 
