10 
att kunna undantränga det öfverallt antagna och för sitt ändamål be- 
quäma sexualsystemet, kunna lämpas för samma mål; behofvet af fixa 
characterer gjorde sig sålunda gällande, och cliaracteren kom sålunda 
i många fall att bestämma och utstaka gränserne för gruppen. Den¬ 
na villoväg, hvarpå systemet redan under sin första period råkade in, 
har at sednare systematici småningom blifvit fullföljd. Ju mera det 
naturliga systemet vann insteg, ju mera det började användas i den 
beskrifvande Botaniken, der man behöfver mera characterer än natur¬ 
liga sammanställningar, desto mera började man att fixera vissa cha¬ 
racterer för livarje grupp, och betrakta cliaracteren såsom det gifna. 
Hvilken som helst polypetal vext med perigyna ståndare i dubbla 
kransar och 2 mångfröiga carpeller blef en Saxifragée, utan afseende 
på om den för öfrigt hade någon förvandtskap med de ursprung¬ 
liga och egentliga Saxifrageerne. På mångfaldiga ställen heter det hos 
Jussieu om ett afvikande slägte: månne tillhörande den eller den fa¬ 
miljen, ehuru afvikande i den eller den cliaracteren. Hos de nyare 
blir åter principen: emedan slägtet icke har den eller den cliaracteren 
så kan det icke tillhöra den genom denna eharacter utmärkta grup¬ 
pen. Malvaceerne characteriserades genom en calyx valvatus då man 
upptäckte Cochlospermum : oaktadt öfverensstämmande med Malvace¬ 
erne i nästan allt, utom i sin calyximbricatus, skiljdes den dock deri- 
från, och föres nu än till Ternstroemiaceer, än till Cistineer, allt efter 
som man tycker sig lättast kunna bli quitt dess afvikande characterer. 
Så länge man sålunda följde den Linneiska satsen characterem non 
constituere yenus, sed yenus characterem — livari i sjelfva verket den 
naturliga methoden ligger in nuce — så länge satte man icke i tråga 
att det gafs äfven naturliga slägten och naturliga grupper i allmänhet; 
men nu, sedan de nyare synes ha tagit (ill rättesnöre lör sina grup¬ 
peringar, att det är cliaracteren som bestämmer gruppen, nu kan man 
åtminstone icke förundra sig Öfver att man uppkastar frågan om exi¬ 
stensen af naturliga grupper och till och med förnekar dem. 
II. IM naturliga systemets uppgift och ändamål. 
Man skall läsa på vexternes blad, liksom 
på bladen i en högre bok, den Höystes verk 
och Hans tankar. Agarph. 
Man har, anmärker Jussieu (Taxonomie, i Diet. Univ. d. Ilist. Natur.) 
ofta jemfört systemet med organisationen af en armée: en foga talrik 
trupp kan röra sig obehindradt, utan chefer och utan gifven ordning. 
Men blir truppen talrik, så låter snart behofvet känna sig af en strang 
indelning. Man förenar då soldaterne i rotar, compagnier, bataljoner 
o s v.- sjelfva arméen består af corpser, brigader o. s. v. Pä detta 
sätt kunna stora massor röra sig med ordning, och den obetydligaste 
