9 
tena för konstens verk; de som fästa sig vid de forra anse slag ena 
såsom naturliga; ja! de gå än längre, de anse slägtena (»slägtbegreppet ) 
såsom de ursprungliga , de djupast i naturen grundade och arterne dess 
mångfaldiga uppträdande i verkligheten; slägtena skulle vara de ihegyn 
nelsen skapade for mer ne, arterne tidens barn". Det beror följaktligen 
på den method man använder, om man får konstlade grupper ellei na¬ 
turliga. Har man nu i det naturliga systemet bildat dess grupper 
efter olika method, så kan man icke vänta att dessa grupper alla skola 
vara naturliga, eller att åsigterna derom kunna öfvensstämma; men icke 
har man rätt använda dessa efter oriktig method bildade grupper så¬ 
som bevis emot tillvaron af de naturliga, helst då dessa både äro tal¬ 
rika och såsom verkligen naturliga ligga tydliga för en hvar. 
Linné icke blott uppfattade klart att arter, slägten, familjer och 
högre grupper voro i naturen grundade och beståndande, utan han 
behandlade dem äfven så, öfverallt der detta låg i planen' lör hans 
arbeten. Emedan han betraktade slägtena såsom naturliga, så qvar- 
höll han inom slägtet äfven sådane arter, som afveko i de characterer 
hvarpå hans klasser voro grundade, (Cerastium semidecandrum). Men 
emedan klasserne voro artificiella, så hänförde han slägtena till de 
klasser, dit de enligt charactererne borde höra, utan afseende på deras 
förvandtskap (Montia, Holosteum Sagina). Han säger uttryckligen: 
Genus omne est natur ale, in pr imor dio tale creatum , hinc pro lubitu et 
secundum cujuscumque theoriam non proterve discindendum aut congluti- 
nandum (Ph. Bot. p. 100). I sina Genera plantarum gaf lian ett mön¬ 
ster af riktig method i behandling af slägtet. Han kunde t. ex. med 
ett par ord ha angifvit skillnaden emellan Tormentilla och Potentilla, 
mellan Fragaria och Rubus o. s. v., men i det stället ger han en ut¬ 
förlig beskrifning af båda — han redogör för dessa slägtens idé, 
icke blott för medlen att åtskilja dem. I sjelfva verket hade han sam¬ 
ma åsigter om det naturliga systemets högre grupper; han skiljer 
emellan naturliga klasser och artificiella — artificiales classes succeda- 
nece sunt naturalium usque dum omnes naturales sint detectce (Ph. Bot. §. 
160.); non quidem nego ceque dar i Classes naturales ac genera natur a- 
lia (Gen. Pl. Ed. 11. p. 1 .) Men han framställde dessa systemets 
högre grupper endast såsom oordnade fragmenter, och han ansåg sin 
tid icke förberedd för ett naturligt system, som han öfverallt förkla¬ 
rade för vetenskapens högsta mål — nec sperare fas est quod nostra 
ettas systema quoddam naturale videre queat et vix seri nepotes (Gen. 
pl. I. c.) 
Att äfven Jussieu — den andre af (let naturliga systemets grund- 
läggare — klart uppfattade arter, slägten och familjer såsom i naturen 
grundade grupper, är tydligt af hans behandling af dessa systemets 
elementer. Hans slägten äro bildade efter Linneansk method; och 
lamiljerne i de llesta fall bildade utan uteslutande afseende på cliarac- 
teren; men under en period, då det var vettenskapens mål blott att 
benämna och diagnosticera formerne, måste det naturliga systemet, för 
