6 
i naturen af slägten och familjer, ställt sig frågan på annat sätt. Grup¬ 
pen, dess concreta innehåll”, kunde A^ara af naturen gifvet, men att 
det berodde af vår åsigt om hvad som är ett slägte, eller en familj, o. 
s. v., huruvida vi belägga den sålunda gifna gruppen med det ena 
namnet eller det andra. Fragan, på detta sätt bestämd, innebure så¬ 
ledes att under det naturen sjelf skulle, genom någon hos arten ned¬ 
lagd egenskap, sa att säga sjell definierat art-begreppet, så skulle detta 
icke vara förhållandet med slägtet och familjen, hvadan det berodde af 
vart godtycke, att definiera slägt och familjbegreppet på det ena viset 
eller andra, och efter den definition som livar och en deraf gåfve, til¬ 
lämpa bestämmandet lör hvarje scrskilt fall. Man skulle på detta sätt 
kunna tala om gruppens concreta innehåll, såsom naturens verk, i mot¬ 
sats till namnet, som der. t af oss gåfves, såsom framställningens form. 
Emot denna tydning af deras mening, som uppkastat frågan om 
slägtens, familjers o. s. v. förekomst i naturen, kunna vi likväl anmär¬ 
ka. att ingen af dessa författare hvarken antydt den egenskap, hvari- 
genom artbegreppet skulle vara af naturen bestämdt, icke heller känna 
vi att hvarken de, eller någon annan af nyare tidens Botanister, genom 
någon definition försökt bestämma livad begrepp de gjort sig om slägten 
och familjer. Då det sålunda hos dem saknas all bestämning om hvad som 
är art, slägte, familj o. s. v. så borde rimligtvis icke någon tvist kunna 
uppkomma, huruvida dessa odefinierade begrepp förekomma i naturen, 
eller blott äro produkter af mensklig konst *). 
Det torde i allmänhet vara ganska svårt att genom bestämda defi¬ 
nitioner fixera dessa begrepp. Utaf alla skulle väl Individ et synas 
vara det af naturen skarpast utpreglade och sålunda lättast bestämda. 
Och likväl, vid närmare granskning, huru olika finna vi icke omdömena 
*) Besynnerligt nog säger Fries att de, som åberopa Linnés bekanta 
r tot numer amus species , quot in principio creatie f rma såsom grund 
för sin artbestämning, icke synas inse att hela deras grund är en cir¬ 
kelbevisning, ”Lika litet man kan försätta sig till månen för att un¬ 
dersöka dess vegetation, kan man förflytta sig till urtiden för att ut¬ 
reda de ursprungliga formerne”. — Men straxt efter säger han likväl 
sjelf, att ”slägtena skulle vara de i begynnelsen skapade, arterne tidens 
barn”. Kan man försätta sig till urtiden för att finna hvilka slägten 
som då skapades, så borde man väl äfven kunna göra det i ända¬ 
mål att efterse om arterne voro tidens barn, eller om de voro de ur¬ 
sprungliga. — Linnés definition synes innebära, att de former som äro 
nog constanta att öfvergå från generation till generation — hvilket 
man numera väl oftast anser vara fallet med dem som fortplantas ge- 
nom frö — äro arter. Man kan möjl. ha skäl klandra denna definition, 
men säkert är, att man ännu icke gifvit någon bättre, eller ens, säridt 
jag erindrar mig, någon annan. 
