ro 
som Pothos och Calla ar det till Arum, så är Pontederia — hvilken 
lörhåller sig till Pistia, såsom Alisma till Potamogeton eller Zostera 
också den motsvarande högre formen till Pistia. Den öfverensstäm- 
mer dermed i alla andra cliaracterer än just desamma, som utgöra 
skillnaden emellan Zostera och Alisma. På samma sätt torde Lcmna 
vara en, genom sitt blomster och sina ofullkomligare blommor, analog 
lorm till Pistia och Arum, till Zostera och Aponogeton, men tillhö¬ 
rande en annan serie, inom hvilken Nymphseaceerne, eller kanske rät¬ 
tast Nelumbonea- utgöra den med Alismaceerne analoga högre grup¬ 
pen. Vi tro oss då kunna antaga, att en liknande iniloreseens ofta an¬ 
tyder analogi, i stället för affinitet, och att vissa inflorescenser i sjelfva 
verket ange de lägre eller högre utvecklingsstadier, hvarlill olika ty¬ 
pers analoga former hunnit. 
3. Analogi i blomma. 
Vi veta att 5-talet är det förherskande hos Dicotyledonerne, lik¬ 
som 3-talet hos Monocotyledonerne. Men det gifves ibland Dicotyle¬ 
donerne jemväl blommor, som äro bildade efter 2-3-4-talet. .Ju säll¬ 
syntare dessa äro, desto mera böjd måste man vara, att anse dem som 
undantag från en allmän norm, och desto lättare förledes man att an¬ 
se dylika afvikande former beslägtade. Tillstöter derjemte några an¬ 
dra öfverensstämmelser, så är det naturligt att dessa anses som ytter¬ 
ligare bevis för slägtskapen, och det blir i detta fall ganska svårt att 
skilja det analoga ifrån det aflina. Cruciferer och Papaveraceer lem- 
na oss ett exempel härpå •, de anses af nära nog alla systematici så¬ 
som nära beslägtade; de äro enligt min åsigt analoga former inom 
olika serier. En viss öfverensstämmelse i blommans topografi, den 
hos några slägten snarlika frukten, blombladens caducitet m. m. har 
antagits såsom bevis för denna slägtskap. Granskar man likväl dessa 
öfverensstämmelser närmare, och utan några förut fattade meningar, 
så visar sig just i det, som skulle utgöra öfvercnsstämmelsen, icke 
obetydliga olikheter. Cruciferernes 4-tal uppkommer af 2:ne verkeli- 
gen 4-taliga verticiller, deraf en utgöres af sepala, en annan af petala. 
Papaveraceernes 4-tal bildas af 2-taliga kransar, deraf en bildar de 
2:ne sepala, 2 eller flera påföljande bilda petala. Emedan hos de fle¬ 
sta vexter calyx och eorolla blott utgöres af hvardera en krans, så har 
man visserligen antagit att så skulle vara öfverallt, men observationen 
jäfvar onekligen detta antagande; det gifves många vexter (Pnpnvera- 
ceer, Fumariaceer, Berber ideer, Menispertneer o. s. v.), der kransarne 
äro talrika, stundom till antalet obestämda (Mahonia), men med ett 
bestämd t antal delar i hvarje. Utgående således ifrån detta antagan¬ 
de liar man genom hvarjehanda förutsättningar och tolkningar fram¬ 
bringat 4-talet såsom grundtal for Papaveraceerne. Men äfven om 
detta vore riktigt, så afviker delarnes ställning hos de båda familjer- 
ne; hos Crucifererna alternera petala regelbundet med sepala; hos 
Papaveraceerne äro alla paren decusserade, och att detta är norm för 
