verensstämma i en mangfald af mindre vigtiga omständigheter, än att 
representanter af samma typ sins emellan afvika i de vigtigare. 
Hvad jag anfört om Cruciferernes oeh Papaveraceernes förhål¬ 
lande till hvarandra, torde i sin mån gälla om Menispermeer och 
Ranunculaceer, Annonaceer o. s. v. De afvika alla ifrån de flesta 
Dicotvledonerne derigenom att blomdelarne ofta framträda i 3-taliga 
kransar, och de la en öfverensstämmelse sins emellan derigenom att 
de förete samma afvikelse ifrån det vanligare förhållandet. Men sjelf- 
va Ranunculaceerne, så väl som Menispermeer, Magnoliaceer o. s. v., 
Polygoneer m. tl. torde tillräckligen bevisa, att 3-talet lätt öfvergår 
till 5-talet, att det, om jag icke misstager mig, antyder en ofullkomli¬ 
gare blomform än den 5-taliga, och att den således kan väntas hos 
många olika typers lägre former. Det ofta förekommande 3-talet hos 
de såkallade apoearpa Thalamitlorerne torde sålunda, jemte annat, blif- 
va ett bevis för att dessa vexter stå på samma relativt låga stånd¬ 
punkt i afseende på blomutvecklingen. Men, skall man anmärka, der 
finnas derjemte många andra öfverensstämmelser emellan dessa vexter. 
Utan att vidare ingå i frågan härom, torde det vara tillfyllestgörande 
att anmärka, att Menispermeerne genom sin frukt och fröbildning vä- 
sendtligen afvika från de andra. Hos de vanliga Menispermeerne är 
gemmulan i sig atrop, och det är endast genom fruktens böjning som 
den får utseendet af att vara campylotrop :> skulle, som sannolikt är 
fallet, en del Menispermeer (Burasqja) ha genimula» anatropa», så visa 
dessa sig tillhöra den epitropa typen, under det Ranunculaceer, Mag¬ 
noliaceer o. s. v.'ha apotropa gemmuler. 8å synes ock det albumen 
som förekommer hos Menispermeerne, åtminstone till en del, vara af 
annan natur än hos Ranunculaceer o. s. v. och slutligen torde Embry¬ 
ots form hos Menispermeerne ge den tydligaste vinken om deras rätta 
slägtskap. För mig synes det alltså otvifvelaktigt, att Menispermeer¬ 
ne äro inom en serie en analog (orm till Ranunculaceerne inom en 
annan, ungefär såsom Alismaceerne äro det inom en tredje. 
Jag har med de anförda exemplen velat visa, huruledes former 
blifvit ansedda närslägtade derföre, att de förete enahanda afvikelse 
ifrån det förhållande i blomdelarnes ställning, som är det vanligare 
hos Dicotyledonerne. Nästan af samma natur är enligt min tanka det 
slägtskaps-band, som antages förefinnas emellan de familjer, som lut 
germen inferum. De äro dels färre till antalet, dels antog man väl fordom 
teml. allmänt, att ett germen inferum var en genom sepalas hopvexning 
med germen uppkommen egendomlig modificationafettgermen superum. 
Men då grundligare undersökningar visat, att ett germen inferum icke 
uppkommer pfi detta sätt att fastmera ett germen inferum och superum 
egentligen skiljas derigenom att ovarii-bottnen, som inom ett germen 
superum än är convex än coneav, inom ett germen inferum blifvit 
än mera urholkad- så torde det vara klart att ingendera bör betraktas 
liksom den ursprungliga och normala typen, hvarifrån den andra skulle 
utgöra någon egendomlig modification. De torde fastmera vara att 
