64 
former — hos Nelumbium oeh Trapa, hos Solanaceer och Bignonia- 
cee!, hos Mirabilis och Tamarix etc., — oeh den kan vara nästan in¬ 
gen ellei ej synbar hos former, som äro närstående till de förra. Det 
pai ti al blombottnen, som bildar denna utbredning, kan få en star- 
kuit ellei mindre stark, eller nästan ingen utveckling såväl hos den 
ena typen som hos den andra, utan att öfverensstämmelse deri berät.- 
tigai att anse de former beslägtade, som utmärka sig i det ena eller 
and i a utseendet. Att således skilja Caryophylleer, Portulaceer, Paro- 
nychieer och Chenopodieer, och på grund af tori olika utbildning hän- 
töra dem till olika classer, såsom i det Friesiska systemet (hos Du¬ 
ben) blifvit föreslaget, är enligt min åsigt lika oriktigt som det vore 
att sammanföra Salicinete och Cruciferae med Francoacese etc., derföre 
att de alla äga glandler i blomman. Den enskilta cliaracteren anty¬ 
der en analogi emellan de former som äga den* dessa former kunna 
vara närslägtade, och analogien kan anföras såsom ett ytterligare stöd 
för denna slägtskap; men de kunna äfven vara vidt frånskiljda hvar¬ 
andra, utan att det analoga förhållandet bevisar det ringaste för dessa 
formers verkeliga slägtskap. 
Phanerogamernes blommor anses i öfrigt, liksom construerade efter 
3:ne hufvudtyper: hos den ena äro ståndare och pistiller omgifna af 
ett enkelt perigonium eller ock nästan bara, än förenade inom ett och 
samma bracteal fjäll, än åtskiljda inom olika; hos den andra är peri- 
goniet dubbelt och blomkronan bestående af sinsemellan skiljda pe- 
tala; hos den tredje är jemväl perigoniet dubbelt, men petala förenade 
till en sambladig blomkrona. Man har alltsedan Jussieus tid varit 
temligen allmänt öfverens om att betrakta dessa olika blomformer så¬ 
som antydande olika vext-typer, och man igenkänner under de dock 
stundom olika namnen de Jussieuska hufvudgrupperne Apetala', Po- 
lvpetahv, Monopetahc, återkommande i nästan alla nyare systemer. 
Men äro väl dessa olika blomformer verkeligen antydande olika typer? 
Skulle de icke i stället antyda analoga former hos olika typer, vara 
uttryck af den olika fullkomlighetsgrad, hvartill blom-metamorphosen 
blifvit genomförd? 
Man är väl temligen öfverens om att antaga blomknoppen vara 
en metamorphoserad bladknopp; den skiljes derifrån hufvudsakligen 
genom ‘2:ne omständigheter: l:o att den består af egendomligt ombil- 
dade appendiculära delar (individer); 2:o att axeln under knoppens 
utveckling, i stället för att förlänga sig, förblir outvecklad eller disk- 
lormigt utbredd; och såsom en följd deraf, att blommans delar, i stal¬ 
let för att som bladen vara ställda i mer eller mindre långsträckta 
spiraler, antaga krans-ställning. Men nu måste det jemväl vara i sig 
klart, att emellan den ometamorphoserade och den fullkomligt om- 
metamorphoserade knoppen både kunna tänkas, och finnas verkeligen 
en mängd mellangrader, der än axeln förlängt sig mer eller mindre, 
än de appendiculära organerne blott delvis blifvit forändrade - och 
rnftn kan väl knapt tänka sig dessa mellangrader under någon annan 
