65 
form, än de verkligen förekomma sfisom diclin och apetal, polypetal 
eller’ gamopetal blomma. Äfven utvecklingshistorien visar oss, att des¬ 
sa antaganden äro riktiga: ett petalum eller sepalum uppkommer pa 
samma sätt som ett nästan ometamorphoseradt blad (Umbellaternes 
involucral blad)-, det receptaculum, derifrån Umbellaternes blomster 
utskjuter, kan ej skiljas från det receptaculum, derifrån blomdelarne 
uppkomma-, en gamopetal blomkrona begynnes på samma sätt som 
en polypetal-, anlaget är lika, huru mycket den utvecklade delen ock 
förändras. Vi antaga således att apetala, polypetala och gamope- 
tala blommor äro uttryck för olika grader af metamorphosens ge¬ 
nomförande. 
Är detta riktigt, så följer väl, att så väl den ena vext-typen som 
den andra kan förete dessa olika gradationer af delarnes metamor- 
phosering, att vi kunna vänta både apetala, polypetala och gamopetala 
blommor hos närstående vexter. Också visa både talrika och tydliga 
exempel, att detta verkeligen kan vara fallet. Det liar icke fallit nå¬ 
gon in att hänföra Fraxinus till de apetala, under det Ornus fördes 
till de gamopetala vexterne. Man har icke hänfört Glaux till de mo- 
nochlamydea, under det Primulafördes till de dichlamydea familjerne. In¬ 
gen har tänkt på att skilja de polypetala och gamopetala Crassulace- 
erne, Leguminoserne, Nympheeaceerne, Liljevexterne, o. s. v. från livar- 
andra. Om således på det ena stället en polypetal eller gamopetal 
blomkrona icke är ett bevis för affinitet endast med andra polypetala 
eller gamopetala vexter, månne den nödvändigt skulle vara det mera 
på ett annat ställe ? Nymphseaceer, Crassulaceer, Leguminoser o, s. v. 
ha en sä utmärkt habitus, att man nästan utan afseende på blomde¬ 
larne kan skilja dem ifrån andra vexter, och man sätter således icke 
i fråga atj, sammanföra hos dem vexter både med polypetal och ga¬ 
mopetal blomkrona. Men der habitus är mindre afvikande ifrån det 
vanliga förhållandet, der man utan att. rådfråga blomman har svårt 
att skilja olika typers vexter, der skulle blommans polypetali och ga- 
mopetali ha en annan betydelse! livad de diclina och apetala blom- 
morne vidkommer, så känner man för närvarande sådarie inom en stor 
mängd familjer, der deras förvandtskap med vexter, som ha fullkom¬ 
ligt utvecklade blommor, icke kan sättas i fråga. Skulle icke dessa 
förhållanden tillräckligen tydligt ådagalägga, att apetala, polypetala 
och gamopetala blommor icke antyda olika vext-typer, utan endast 
olika stadier af delarnes metamorphosering, och att följaktligen likhe- 
t.erne emellan de gamopetala vexternes blommor är beroende af det 
analoga utvecklings-stadium, hvari blom-metamorphosen är genomförd. 
I stället för att således med Jussieu och de flesta nyare systema- 
tici anse de gamopetala vexterne såsom en för sig bestående, från 
de polypetala och apetala afskiljd grupp, anse vi de gamopetala vex¬ 
terne sinsemellan analoga — såsom analoga former af olika typer, och 
vi betrakta Phanerogamerne såsom utgjorde af en mängd olika typer, 
hvilka, i mer eller mindre skiljda serier, hvar för sig uppstiga ifrån 
5 
