urus, Potentilla o. s. v.)-, genom axelns förkortning sammansmälta 
bladdelarne vanligen till verticiller, men icke få vi derföre tro att de 
alltid göra det (Nymphceaceer o. s. v.)', om det ligger i sakens natur, 
att den vanligen är starkast förkortad inåt, och således pet.ala synas 
oftast framkomma samtidigt, så hindrar icke detta, att de stundom upp¬ 
träda oliktidigt (Uanunculacece enligt Payer), eller i efter hvarandra fram¬ 
kommande kransar (Fumaria o. s. v.)’ om den yttre kransens (calyx) 
delar oftast af samma anledning framkomma oliktidigt, så hindrar icke 
detta att de stundom (hos Malvaceerne med involucrum o. s. v.) kun¬ 
na anses som samtidiga. 
Tillvaron af yttre appendiculära delar i blomman, eller saknaden 
deraf, deras samtidiga uppträdande i slutna verticiller, eller deras suc¬ 
cessiva framkomst i indefmita spiraler, deras åtskillnad sinsemellan 
eller deras sammansmältning till sambladiga kalkar, deras svagare 
eller starkare ombildning, o. s. v., synes mig således icke antyda olika 
vext-typer utan olika grader af metamorphosens genomförande. Den 
ena, så väl som den andra vextgruppen kan förete dessa gradationer. 
och de*lemna således characterer, som antyda utvecklingsstadier och 
icke slägtskaper — ungefär som en bladbärande stjelk med fl ores axil - 
lares, en bractea-bärande med flores pauiculati, en involucrum-bäran- 
de med flores capitati, uttrycka olika metamorphos-stadier och kunna 
förekomma lika väl inom den ena typen som inom den andra. 
Om dessa åsigter äro riktiga, så torde äfven de så kallade oregel¬ 
bundna, eller rättare symmetriska blommorna böra betraktas annoi- 
lunda, än som vanligen väl är fallet. Man anser nemligen ofta den 
symmetriska blomkronan som bevis för affinitet, så att under benäm¬ 
ningen Personatce (Endi) eller Anisandrece (Juss.) en mängd temligen 
olika vextfamiljer sammanföras, såsom utgörande en genom blommans 
beskaffenhet characteriserad vextgrupp. Skulle icke den symmetriska 
blomman i stället vara uttrycket för ett visst utvec.klings-stftdium inom 
olika typer, och de symmetriska formerne således vara analoga och ej 
affina? , 
Redan den omständigheten, att man (t. ex. Endlicher), på grund 
af den alltför afvikande frukten, antar jemte Personaterne en annan 
grupp der en mängd former, med symmetrisk blomkrona sammantoras 
(Nuculiferce Endl.), antyder väl att olika typer kunna få denna b om- 
form. Granskar man vidare afven de former, son, vanligen raknas 
ibland de regelbundna (kransformiga), s8 finner man afven der mån- 
ga med symmetrisk blomma, eller åtminstone med en blomkrona som 
sträfvar att utbilda sig symmetriskt. Vi ha således Lobebaceer, Sty- 
lidiecr Dipsaoeer, Valerianeer, Caprifoliaceer, bynanthereer, o. s. v., med 
symmetrisk blomkrona, på »amma gång som kransfor,niga blommor 
förekomma antingen .inom sjelfva familjen eller hos en närstående fe- 
milj (t. ex. Campanulacece), som 
endast skiljer sig genom blomformen. 
Det giive. 'dess,1 vexter, t. ex. Xyloslenm alpigennm, der P* 
ma^ stånd blommorna stundom åro försedda med 5 ståndare, stundom 
