71 
den andra- de antyda icke slägtskaper, men fullkomlighetsgrader inotn 
de särskilta typerne. 
Liksom blommans verticiller vanligen äro 3-taliga hos Monocoty- 
ledonerne, 5-taliga hos Dicotyledonerne, så torde man kanske kunna 
antaga att carpellerne, der de uppträda i sluten verticill, bilda denna 
af ett med de yttre verticillerne typiskt lika antal, således af 3:ne hos 
Monocotyledonerne, af 5 hos Dicotyledonerne. Men liksom detta antal 
synes ökas, der axeln lemnar plats för flera, så torde man kunna an¬ 
taga att det minskas, der platsen är mindre. Lika litet som jag såle¬ 
des betraktar carpellernes 3-tal eller 5-tal såsom ett bevis i och för 
sig för slägtskap emellan vexter med 3-taliga eller 5-taliga blommor, 
lika litet torde carpellernes 2-tal vara något bevis för slägtskap emel¬ 
lan familjer, der detta förekommer. Om således i de gamopetala och 
symmetriska blommorne detta 2-tal ofta förefinnes, så torde detta böra 
betraktas såsom en nästan nödvändig följd af det ringa utrymme, som 
i en så fullkomligt metamorphoeerad blomma kan antagas varaöfrigt. 
för dess innersta och sist utbildade appendiculära organer, men icke 
derföre såsom ett bevis för de gamopetala vexternes inbördes slägtskap. 
Om vi se blomstret hos en Morus, en Dorstenia och en Ficus få 
ett mycket olika utseende, allt efter som receptaculum utvecklar sig 
coniskt, eller flått, eller concavt-, om tepala och ståndare få en annan 
ställning hos en Mesembryanthemum och en Cactus, allt efter som den 
del af torus, hvarpå de äro fastade, är mera convex eller concav; 
om carpellerne få en annan insertion hos en Potentilla och en Rosa, 
allt efter som den dem bärande delen af torus är conisk eller bägar- 
lormig, och dessa olikheter, beroende af axelns utvecklingsform, före¬ 
komma hos närslägtade former, månne motsvarande olikheter i pla- 
centationen, beroende af det olika utvecklingssättet af den del af axeln, 
som ligger innanför carpellkransen, böra anses antyda något mera, 
böra anses såsom lemnande eharacterer för åtskiljandet af de former, 
som häri afvika, eller förenandet af dem som äro lika? Vi torde äga 
s.i mycket mera skäl att sätta detta i Iråga, som vi hos vexter, hvars 
nära slägtskap synes otvifvelaktig, finna än den ena placentationen, än 
den andra, Så har Luzula, Tamarix, Dionsea en placenta basalis, un¬ 
der det Juncus, Myricaria, Drosera ha parietal placenta- så framställa 
olika Cistineae, Droseraceae, Hypericinese o. s. v. alla öfvergångar ifrån 
en parietal till en central placentation o. s. v. Om slutligen de Pay- 
erska observationerne, t. ex. öfver Mesembryanthemernes placentation. 
icke blott låtit oss verkligen se hur den ena formen uppkommer ur 
den andra, men dessa äfven visat huru extremerne genom mellangra- 
der kunna öfvergå i hvarandra-, månne vi icke äro fullt berättigade 
antaga, det afven placentationens olikheter antyda om icke utveck¬ 
lingsstadier, dock eharacterer, som böra kunna tänkas förekomma hos 
mycket olika typer. Vi kunna da icke antaga att en grupp sådan 
som den Endlicherska dassen Parietales, kan vara naturfig: lika litet 
som v, tro. att de„ cantrala fria ptacentan kat, vara £ 
