72 
slägtskap emellan de olikartade vexter, som äro förenade i dassen 
Petalantha*. Att här tillkommer en ny öfverensstämmelse i ståndar* 
nes ställning, är visserligen en förledande omständighet, men som i och 
föi sig ej bevisai mera än fullkomligt motsvarande öfverensstämmel- 
sti emellan Piimulacecr och Portulaceer bevisa för dessa familjers 
slägtskap. 
Det kan möjligen antagas såsom en följd af den rum-besparing, 
som äi nödig lör alla de delars plats inom blomknoppen, hvilka der 
förekomma, att de olika verticillerne alternera. Denna alternering 
vidtager i de flesta fall genast, vid delarnes framkomst. Der platsen 
är större, t. ex. hos Ranunculaceerne, der framkomma stundom de- 
larne ölVer hvarandra C Nigella , Garidella o. s. v.), så att de talrika 
organerne bilda verticala linier på det coniska fästet. Hos några för¬ 
blir ställningen densamma — petala framför sepala hos Garidella — 
äfven i den utvecklade blomman - , hos andra synes genom en, som det 
vill tyckas i sjelfva fästet föregående, vridning de verticala linier- 
na bli mera och mera sneda och framställa således delarne i spiral¬ 
ställning. Hvad vi här se föregå sedan delarne äro anlagde, kan kan¬ 
ske antagas hos andra ha skett före eller samtidigt med delarnes 
framkomst på receptaculum, och att följaktligen en del af de olika 
ställnings-förhållanden, som förekomma i blomman, förklaras af det mer 
eller mindre, hvari denna vridning är genomförd. Ett stöd för 
detta antagande kan möjligen hämtas äfven af den omständigheten, 
att vi hos de vexter, som man tillskrifver flores resupinati ( Orchideer'), 
se den nedanför sjelfva blomreceptaklet befintliga delen af axeln un¬ 
der utvecklingen tydligen vrida sig. Om vi således hos vissa vexter 
se karpellkransen fästad midt, öfver sepala, hos andra midt öfver pe¬ 
tala, så synes detta snarare böra tillskrifvas en sådan starkare eller 
mindre stark spiralisk utveckling, föregående inom receptaklet, än ut¬ 
vecklingen af olika slags earpeller eller olika carpellkransar, som någ¬ 
ra synas benägna att antaga (jfr. Roeper i Bot. Zeit. 1846). Vi tro 
då äfven, att carpellerna hos mycket olika typer kunna förete samma 
ställning i afseende på de föregående verticillerne, - liksom de hos sam¬ 
ma typ kunna vara olika ställda —, under fullt medgifvande, att ju 
mera denna ställning afviker från den vanliga, desto mera kan skäl 
förefinnas, att betrakta den såsom ett ytterligare stöd for slägtskap, i 
fall hela vexternes förhållande i öfrigt antyder sådan. Det kan således 
möjligen anses såsom ett bevis för Oxalideerncs och Geraniaceernes 
slägtskap, att de båda ha carpellerna midt för petala; men om vi er¬ 
inra oss att den verticill, som närmast föregår carpcllkransen, nemli- 
gen de inre ståndarne, är fästad midtför sepala, så kan caipellernes 
ställning vara en nödig följd af delarnes alternering, och således möj¬ 
ligen båda familjernes öfverensstämmelse förklaras af ståndarnes egna 
utvecklingssätt hos dem. Om å andra sidan carpellernes ställning 
midtför petala hos Oxalideerne. men detf enda hos Leguminoserne ut¬ 
vecklade carpellen kan antagas sitta framfor ett sepalum, så kan vis- 
