75 
att den icke, eller endast med svårighet derifrån kan skiljas. Men 
detta är förhållandet öfverallt i naturen; om extremiteter hos fiskar 
och däggdjur i allmänhet visa en olika form, så framställa deremot 
Phocaceerne en mångfald af gradationer dem emellan. 
Men utom dessa, ifrån en olikhet i collateral metamorphos här- 
llytande characterer, gifves det äfven några andra, hvarpå systemati¬ 
ken hittills knapt fästat den ringaste uppmärksamhet, och som dock 
torde i hög grad förtjena en sådan: jag menar gemmulans ställning i 
förhållande till ovariet. Man har hittills åtnöjt sig med att ange om 
den var hängande eller upprat, utan att dervid ihogkomma att den 
kan vara det ena eller andra på olika sätt, att den kan vara hängan¬ 
de med raphe vänd emot placentan, eller frånvänd den o. s. v. Om 
fecundationen utan gensägelse är en af vextlifvets vigtigaste acter, 
och om de krökningar och vändningar, som gemmulan genomgår, 
tydligen afse att sätta micropylen och punctum impregnationis i när¬ 
mare beröring med tela conductrix eller det ställe, derifrån de fe- 
cunderande pollen-trådarne utgå i ovarii caviteten, så följer väl redan 
häraf, att det olika sätt hvarpå gemmulan genomför denna krökning, 
om den vänder sig emot eller ifrån stylus-canalens mynning, och såle¬ 
des om den efter fullgjord krökning vänder micropylen omedelbar- 
ligen emot stylus-mynningen eller frånvänd den, måste äga någon 
betydelse. Om vidare jag tror mig kunna antaga, efter talrika un¬ 
dersökningar i denna väg, att inom samma naturliga grupp utveck¬ 
lingen sker constant antingen på det ena sättet eller det andra, så kan 
det möjligen anses berättigadt antaga, att characterer hemtade ifrån 
dessa olika förhållanden ha en större vigt för systematiken. 1 sjelfva 
verket, om jag betraktar gemmulans utveckling hos t. ex. Phyllanthus 
och Ilex, så visar sig tydligen att denna sker på ett motsatt sätt; hos 
båda är den hängande ifrån en fri central placenta; men under sin ut¬ 
veckling beskrifver gemmulans spets en båge uppåt hos Phyllanthus, 
nedåt hos llex, och såsom en följd deraf kommer raphe på insidan af 
gemmulan hos Phyllanthus, på utsidan hos Ilex. Rhamnus och Am- 
pelopsis ha båda från en basal placenta uppstigande gemmulse, och 
hos båda är micropylen nedåtvänd; men de utvecklas på motsatt sätt, 
bos Rhamnus beskrifver gemmulans spets en båge inåt, hos Ampelo- 
psis en båge utåt, och raphe kommer följaktligen att bli på utsidan 
hos Rhamnus, på insidan hos Ampelopsis. Cruciferer och Papavera- 
ceer (Glaucium) ha båda horizontellt utgående gemmulse; men de böja 
sig under utvecklingen nedåt hos Glaucium, uppåt hos Crucifererne, 
och raphe regionen kommer således på öfre sidan hos Glaucium, på 
den undre eller inre hos Crucifererne. Det är samma slags böjning 
(uppåt och inåt) som gemmulan visar hos Phyllanthus, Rhamnus och 
Crucifererne; genom den kommer micropyle-mynningen att vändas 
uppåt eller inåt, och pollenrören ha således intet hinder att träffa den; 
jag har kallat sådane gemmula, epitropce. Hos Ilex, hos Ampelopsis, hos 
Glaucium frånvända sig liksom gemmulse under utvecklingen från 
I 
