76 
stylus-canalens mynning, och micropylen, ehuru mera närmad densam¬ 
ma efter skedd krökning, insmyger sig i sinus emellan funiculus och 
placentan, Jag har kallat en sådan (femmula apotropa. 
Det är tillräckligen bekant, att man inom samma familj ( llanun- 
culaceee etc.}, till och ined inom samma slägte (Evonymus) stundom 
liar hängande, stundom uppstigande gemmulgp-, men i dessa fall sker 
dock utvecklingen på samma sätt: Evonymus-arterne ha en apotrop 
gemmula antingen den är uppstigande eller hängande, och såsom en 
följd häraf måste raphe vara på insidan af den uppstigande, på utsi¬ 
dan af den hängande gem mulan. 
Den af R. Brown uppgifna lagen, att raphe alltid skulle finnas på 
insidan, är således visserligen oriktig. Man anmärkte redan längesedan 
undantag derifrån (se Bennet i Horsfield Pl. Jav. Rar.p. 131; A. Gray 
i Gen. Flor. Bor. Amer. sub Ranunculacece et Rhamnece; Schleiden Beitr. 
p. 76*—76*} och man försökte förklara dem på hvarjehanda sätt. Plan- 
chon, som anmärkte en placentan frånvänd raphe hos vissa Ochnaceer. 
försökte förklara den genom en resupination af gemmulan, och trodde 
clermed, liksom Schleiden, lagen räddad ifrån de synbara undantagen. 
Men det är tydligt att om 2:ne vexter, båda med hängande gemmula-, 
ha raphe på olika sidor, så antyder detta en olikhet i utvecklingssätt, 
som icke förklaras genom någon resupination, så vida jag icke vill 
förklara några gemmula; typiskt uppstigande med raphe på insidan, 
och andra typiskt hängande med raphe jemväl på insidan, men såväl 
det ena som det andra slaget stundom modifierade på det sätt, att de 
typiskt uppstigande blifva hängande, de typiskt hängande blifva upp¬ 
stigande. Jag har efter den ena förklaringen, som efter den andra, i 
sjelfva verket 2:ne olika typer. 
Om gemmuke äro talrika inom ovarii-rummet, så kunna de hos 
olika vexter vara än alla epitropa (Asclepiadece, Gruciferas , Leguminosa 
o. s. v.), än alla apotropa (Lentibularia , Rapaveracete); än, och detta 
är det vanligaste ( Solanacece , Hellelorece etc.), de öfre på placentan 
epitropa, de nedre apotropa, och derjemte de på högra sidan vändan¬ 
de sig ifrån de på venstra sidan. Ma man likväl icke tro, att här 
dessa olika vändningar ske regellöst-, deri herskar fastmera den strän¬ 
gaste ordning. Man kunde som regel ange, att hvarje gemmula van¬ 
der sig ifrån den mer eller mindre halfspheriska placentans pol. Jag 
har kallat så stälda gemmula, heter otroper,. 
Det är utan tvifvel ett ytligt betraktande af detta sednare förhål¬ 
lande, eller snarare detta sådant det framställer sig modifieradt i den 
mogna frukten, som gaf L. Cl. Richard anledning påstfi, det embryots 
läge i förhållande till ovariet var af ingen systematisk betydelse. Och 
för så vid t som uttrycket radicula vaga , som stundom förekommer i 
nyare systematiska arbeten, är ämnadt att ange detsamma, eller en 
viss regellöshet i fröets läge, så tror jag mig kunna påstå, att detta 
är oriktigt om ställningen afses i ovariet. Genom felslående af talri¬ 
ka gemmula;, och genom de utvecklades efter den större eller mindre 
