77 
platsen förändrade läge, kan detta synas oregelbundet i den mogna 
frukten, men är det derföre icke i ovariet. 
I motsats till den Richardska meningen liar Brongniart ( Enumer. 
des Genres , Introd. p. 10.) yrkat, att micropylens läge i förhållande 
till pericarpiet hade mera betydelse än förhållandet till liilum - , det 
förra, som han tror, angifvande en olikhet i transmissionen af det te- 
cunderande ämnet. 1 den allmänhet detta Iramställes, och med exem¬ 
pel hemtadt ifrån Urticeerne, torde den Brongniartska åsigten lida 
många undantag och i sjelfva verket vara oriktig. Man känner ju en 
mängd exempel på att micropylen har ett olika läge hos närstående 
vexter. — Ranuncule* och Anemonea;, olika Evonymus-arter, olika 
Aroideer, Magnolia och Liriodendron, Vallisneria och Stratiotes o. s. 
v. Inom ett och samma ovarium hos Vallisneria äro de öfversta och 
de nedersta gemmul* i detta afseende olika. 
Jag tror således det vara riktigt, att antaga en epitrop och en 
apotrop typ för gemmulans utveeklingssätt, och om i verkligt natur¬ 
liga familjer (/ mbelliferce, Volygalece , Oxalideie , Geraniacea ?, Borrayinea , 
— Corneee, Fumariacece , BalSamineee , Malvacece , Labiatce) vi tinna gem- 
mula' utbildade antingen efter den ena typen eller den andra, torde 
man äfven ha skäl i allmänhet antaga, att närbeslägtade vexter i detta 
afseende äro lika. Finnas således inom en familj afvikande former, som 
jemte andra afvikelser visa olikhet i gemmulans utveeklingssätt, månne 
jag icke har skäl misstänka att de likheter, som fört dessa afvikande 
former till en sådan familj, antyda analogier i stället för slägtskaper? 
Såsom exempel vill jag nämna Buxus och Simmondsia, som jemte sin 
olikhet i habitus ha gemmul* apotropse’ under det de egentliga Eu- 
horbiaceerne ha gemmul* epitrop* - , Crucifererne ha gemmulee epi¬ 
trop*, Papaveraceer och Fumariaceer gemmul* apotrop*. 
Men såväl den ena typen som den andra synes, der gemmul* upp¬ 
träda i ett stort antal, tendera att öfvergå till heterotropi. Af dessa 
heterotropa former kan jag således icke afgöra antingen jag har att 
söka deras slägtskaper bland de med epitropa eller med apotropa gem¬ 
mul*. Äro slägtskaperne säkert kända, så kan jag möjligen af en 
närstående form finna antingen den epitropa eller apotropa formen 
synes vara den typiska. Hos Spir*a synas gemmul* oftast vara hete- 
rotrop*; hos Aruncus äro de epitrop*. Hos Hypericum och Cucur- 
bita äro de heterotrop*, men hos Elodea, Cyclanthera och Sicyos äro 
de apotrop*. 
Det gifves några vexter, som skenbarligen synas afvika ifrån den 
regel, som jag med dessa anmärkningar velat fastställa, att nemligen 
beslägtade former ha gemmulan utvecklad på samma sätt. Så har Lu- 
zula och Tamar i x gemmul* apotropt vända på en basal placenta, 
men Juncus och Myricaria gemmul* epitropt utgående ifrän en pari- 
etal placenta. Efterser man likväl hela ovariets utveckling hos dessa 
vexter, så kan det icke vara något tvifvel om, att här föregått samma 
utveckling, som de Payerska observationerna visat hos Mesembryan- 
