85 
liga; och under detta uppstigande huru de olika functionernes orga¬ 
ner mer och mer åtskiljas. Hos de lägre formerne, der nutritions och 
propagations-organerne först uppträda som skiljda, liggei skillnad» n 
nästan endast i platsen — så att vissa celluler eller grenar fungera 
som organer för propagationen —; hos de högre afvika de icke blott 
till plats, men äfven till form, så att ju högre man stiger, desto tyd¬ 
ligare och bestämdare utpregla sig organerne såsom åtskiljde. Om vi 
använda denna lag på de högre vexterne, så är tydligt, att vexteina 
äro fullkomligare i den mån de visa organerne för de olika funktio¬ 
nerna skarpt begränsade från hvarandra. 1 hallusbildningen, Ca» tus¬ 
formen, hypoblastus-bildningen hos embryot äro sålunda relativt lägre 
bildningar. Najas, Hippuris, Callitriche, med sina nakna ståndare eller 
pistiller i vinkeln af ett ometamorphoseradt blad, äro sålunda äfven 
lägre, ofullkomligare vexter än de, som hafva mera complicerade blom¬ 
mor, bestående af organer med annan form, och function an bladen. 
Återgå vi till exemplet af Algerne, så finna vi, att nutritionsorga- 
nernes och propagations-organernes åtskiljande till form och funktion 
derjemte åtföljes hos de högre formerne af en propagations-organer¬ 
nes egna inklädning och gruppering inom yttre skyddande organer. 
Sporerne, utbildade inom en vanlig gren hos Polysiplionia, ligga inom 
en metamorphoserad gren (Stichidium) hos Dasya, och stichidierna 
äro sammanförda till grupper hos Spirhymenia, Pollexfenia m. fl. Gem- 
midierne, nakna hos Wrangelia, inneslutas inom ett yttre flaskformigt 
organ (Keramidium) hos Polysiplionia; keramidierne, spridda hos Po- 
lysiphonia, förekomma uteslutande på bestämda carpophyller hos de 
högste Rhodomeleerne. På samma sätt äro gemmidierne nakne hos 
Callithamnion, inneslutne inom serskilte, något metamorplioserade gre¬ 
nar, som bilda ett involucrum, hos Griffithsia; de äro nedsänkta i en 
så att säga af Callitliamnii-grenar bildad (liksom sammansatt) frons 
hos Gloiosiphonia, Grateloupia m. il. Hos Faucliea är det parti, inom 
hvilket de ligga nedsänkta, utbildadt på ett eget sätt, till ett slags pe- 
ricarpium, och hos Epvraenia äro slutligen pericarpierne utvecklade 
på särskilta carpophyller. Det måste på samma sätt väl vara tydligt, 
att, hos de högre vexterne, dessa måste anses fullkomligare utveckla¬ 
de ju mera det propagativa systemets organer, icke blott till form och 
lunctioner äro skiljda från andra delar, utan äfven ju fullkomligare 
de genom serskilt metamorphoserade organer äro liksom afslutne, och 
till vissa sammansatta organer (blommor) bestämdare förenade. Också 
torde man kunna antaga, att det icke hos nutidens systematici finnes 
någon olika mening derom, att de vexter, som vanligen benämnas apetala?, 
incompletse, monochlamydeae o. s. v. äro ofullkomligare än de som äga ett 
dubbelt perianthium, d. v. s. att vexterna anses fullkomligare i den 
mån blomman är fullkomligare utbildad. — I den fullkomligt utveck¬ 
lade blomman har hvarje organ sin bestämda, från andra organer af- 
vikande function; och vi lära således hos vexterne, som i den öfriga 
naturen, i samhället, o. s. v., att den första lagen, det första villkoret 
