86 
föi uppnåendet at fullkomlighet är arbetsfördelning, är functionernes 
begränsning till bestämda organer. 
Ha vi således lätt bestämdt, hvilka vexter ibland de phanerogama 
som kunna anses såsom deras lägsta former, så finna vi lätt, vidjem- 
förande af dessa med de högre, att diclinismen uttrycker inom vext- 
riket ett lägre stadium än hermaphroditismen. Det öfvervägande an¬ 
talet at former med ofullkomligt utbildade blommor ha ståndare och 
pistiller skiljda på olika stånd, eller olika grenar, eller i olika blom¬ 
mor-, under det att det vida öfvervägande antalet af fullkomligare 
former ha ståndare och pistill inom samma blomma. Men diclinismen 
är liksom af 2:ne slag hos vexterne-, Gräsen tillhöra utan tvifvel vext- 
rikets lägsta bildningar, och deras blommor torde, i afseende på peri- 
gonialbladens structur och ställning, böra räknas bland de ofullkomli¬ 
gare-, Ståndare och pistiller äro dock oftast förenade inom samma 
blommor, och dessa borde således anses som hermaphrodit-blommor. 
Men vid närmare påseende finna vi, att vid blomningen hänga stån- 
darknapparne rörliga på sina långa filamenter utom blomman, och det 
är endast med tillhjelp af vinden, som pollenkornen träffa stigmat, 
och detta sannolikt oftare i en främmande, än i den egna blomman. 
Hos gräsen äro således blommorne till sin function diclina, (polyga- 
miska), ehuru till utseendet hermaphrodita: och vi torde då, jemfö- 
rande förhållandet hos gräsen och andra diclina former, ha rättighet 
antaga, att det icke blott är förekomsten af ståndare och pistill inom 
samma blomma, eller hermaphroditismen, men monogamien (om man 
så får kalla det) som betecknar det i detta afseendet fullkomligaste 
förhållandet. Se vi nu att de såkallade irreguliera, eller symmetriska 
blommornes form vara sådan, att den nästan öfverallt gör öfverflytt- 
ning af pollenkornen ifrån den ena blomman till den andra omöjlig 
— åtminstone med de vanliga yttre medlen — månne jag icke har 
rättighet sluta att dessa, som således företrädesvis monogamiska, böra 
anses såsom de fullkomligaste blommorne, liksom de af andra anled¬ 
ningar — en fullkomligare genomförd metamorphos — sålunda torde 
böra betraktas. 
Kan det således antagas, att vi ha bestämdt hvilka som kunna 
anses såsom i allmänhet vextrikets högsta och lägsta former, så tor¬ 
de en jemförelse mellan dem visa oss flera andra förhållanden, som 
sannolikt antyda gradationer i fullkomlighet. Hos de ofullkomligare 
formerne finna vi i allmänhet talrikare träd och buskar, d. v. s. en 
starkare colonisationsdrift i motsats till individualiserings-tendensen, 
som likväl äfven hos de högsta vexterne endast är f relativt) svagt ge¬ 
nomförd. För artens fortplantning och bestånd synes hos de lägre 
vara sörjdt genom rikedomen på blommor} hos de högre genom tal¬ 
rikare frö inom färre blommor. Blommans färger, stötande oftare i 
grönt och gult hos de lägre, oftare i rödt och hvitt hos de högre, och 
den blåa färgen med dess nyanseringar hufvudsakligen förekommande 
hos vextrikets högsta former — kanske antydande olikheter i atmos- 
