126 
Введеніе. 
Китіметек въ 1867 г., сравнивая различныя ископаемыя фауны, пришелъ къ тому 
заключенію, что фауна австралійской области ЗсьАТЕк’а, антарктической береговой линіи, 
острововъ Южнаго Ледовитаго океана и Огненной Земли и по-нынѣ еще носитъ харак¬ 
теръ вторичной эры, фауна Мадагаскара и Африки къ югу отъ Сахары сохранила еще 
преобладающій эоценовый отпечатокъ, фауна Индійской области ЗсьдтЕк’а— ранній міо¬ 
ценовый, фауна Неотропической — поздній міоценовый, фауна Мехики, Центральной 
Америки и средиземноморскихъ странъ—пліоценовый, а Неарктическая и Палеарктпче- 
ская фауны — постпліоценовый. 
Нихьет въ 1868 г. принималъ лишь четыре первоклассныхъ зоогеографпческпхъ 
единицы (ргішагу агеаѳ) — Новозеландскую [Новая Зеландія], Австралійскую [Австра¬ 
лія п Полинезія], Аустроколумбійскую [ = Неотропической] и Арктогейску ю 
[^Эѳіопской, Индійской, Палеарктической и Неарктпческой]. 
Зсъатек въ 1874 г. раздѣлилъ сушу на четыре первичныхъ единицы на основаніи 
геологическаго принципа, а эти въ свою очередь подраздѣлилъ на области на основаніи 
современныхъ зоогеографпческпхъ данныхъ. Первичныя единицы его: Антарктогея 
съ Австралійской областью, Орнитогея съ Новозеландской и Полинезійской, Дендро¬ 
гея съ Неотропической п Арктогея съ Эѳіопской, Восточной, Палеарктической и 
Неарктпческой областями. 
ЛУаььасе въ 1876 г. придерживался прежнихъ (1858 г.) взглядовъ ЗсьАТЕк’а. Его-то 
сочиненіе и пріобрѣло всеобщую извѣстность, войдя во всѣ учебники. 
Н. А. Съверцовъ въ 1877 г. выдѣлилъ въ восточной Азіи между Палеарктической 
и Индомалайской областями самостоятельную область, названную имъ Китайско-Гима¬ 
лайской (г. аетосіо-зегіса) и обнимающую Гималаи, юго-восточную Монголію, Китай, 
Манчжурію, Южноуссурійскій край, Корею и Японію. Впослѣдствіи (1898 г.) эта область, 
отвѣчавшая Манчжурской подобласти ЛѴаььасе’я, переименована А. П. Семеновымъ въ 
П алеанарктическую (г. раіаеаиагсііса). 
Неіьрнш въ 1882 г. соединилъ палеарктпческую и неарктическую области въ Три- 
арктпческую пли Голарктическую. 
Воззрѣнія позднѣйшихъ авторовъ лучше всего изложить въ видѣ сравнительной 
таблицы слѣдующимъ образомъ; 
Вьахеоки 1890. 
Еіттеь 1893. 
Сгаиоѵт 1893. 
Аизігаііаи ге§іои 
N. Ее аІаиЗ, Аизігаііа, 
Гоіупезіа. 
8оиіЪ-Атегі- Агсіо§аеап ге§іоп 
сап ге§іоп. зиЬге§іопз: 
Маіа^езу, ЕіЪіоріап, Огіепіа], 
Аизіго - СоІитЬіап, А^иі1опіап. 
I КеісЬ: Аизѣгаііеп 
и. Тазтапіеп 
II КеісЪ: ЗйсГ 
Ат егіса 
(Аизіго - Соіит- 
Ъіа) 
III. Кеісіі: Агсіо^аеа 
Ргоѵіпгеп: 
МасІа^аззізсЪе, АігікапізсЪе, 
Зіісі - АзіаіізсЪе, N. Атегікапі- 
^зске, Раіаагкіізске. 
Иоіо§;аеа Агсіо§аеа 
— ■ - . , Ке§іопеп: 
Аизігаіізске Ке§іоп НеоігорізсЪе Ке- Раіаоігорізске РегіагсіізсЬе 
§іоп (АекЬіор.,Огіеп1. (Неагкі. и. Ра- 
8иЪге§.). Іаагкі. ЗиЬг.). 
Ие^утои 1893. 
Цо і о §; а е а 
N. ЕеаІапЗ. ге§., Аизі- Иеоігорісаі ге§. 
гаііап ге§. 
Агс1о§аеа 
ЕЙпоріап ге§., Іпсііап ге§., Но- 
Іагсііс ге§іоп. 
