32 
säg*er Linne sj elf, att det är svärt att uppgifva hvem sorn 
är den egentliga upptäckaren af sexualiteten hos vexterne; 
tj det är med de flesta uppfinningar som med floder; de 
begynnas med smä tillflöden frän olika hält tills de slutligen 
vinna den styrka, att de kunna bära fram äfven det tyngsta. 
Om säledes Linnes anhängare sedermera skulle hafva till- 
skrifvit Linne äran, att hafva varit sexual-theoriens upphofs- 
man, sä är det förvisso icke derföre att de af Linnes skrifter 
kunnat blifva dertill förledde, utan det mäste snarare antagas, 
att de antingen icke läst hvad Linne derom skrifvit, eller ocksä 
högre uppskattat hans förtjenster derom än som sker i nuti- 
dens bedömmanden. 
Det torde i alla händelser stä fast äfven efter nutidens 
kritik, att före Linne sexualtheorien icke vunnit nägon slags 
burskap inom vetenskapen. Oaktadt Camerarii skrift utkom 
flere är före Tourneforts pä sin tid berömda och mycket 
ansedda arbeten, bade den pä dessa intet inflytande. Tour- 
nefort anser ständarne säsom organer för afförande af öfver- 
flödiga vätskor ifrän blomman. För min del tror jag att 
man med full sanning kan säga, att före Linnes tid det var 
ett mycket ringa antal botanister, som fäst sig vid de den 
föregäende tidens observationer, hvilka sedermera framdragits 
säsom stöd för sexualtheorien; och det kan mähända tilläg- 
gas, att äfven dessa betraktade äsigten mera säsom en hy- 
pothes, än säsom en faststäld sanning. Med Linne var för- 
hällandet annorlunda; han hade, som det synes, redan i 
Stenbrohult funderingar öfver sexualförhällandet hos vexterne, 
och af hans egenhändiga anteckningar framgär det att Vail- 
lants skrift, derom han redan 1729 erhöll kännedom, gjort 
pä honom ett stärkt intryck. Man har i hans Flora Lap- 
ponica bevis pä, att han äfven under Lappska resan syssel- 
satte sig med dithörande observationer; och i hans sednare 
skrifter anföres en mängd observationer öfver ständarnes och 
