26 
Linnd hade icke nägon särsldlt term motsvarande be- 
greppet embryo; han kallade detta: frö i egentlig mening 
(semen proprie); omgifvet af sin betäckning (vesica tuni- 
catum) kallade han det heia rätt och slätt för fröet. Uti 
denna allmänna mening var det för Linne karakteriseradt 
derigenom att det afföll ifrän modervexten, omslutande rudi¬ 
mentet tili en ny vext. Man har ofta förundrat sig öfver 
och väl äfven klandrat Linne derföre att han upptog mänga 
vexters enfröiga frukter eller enfröiga fruktdelar säsom (nakna) 
frön. Att Linnö dervid skulle hafva förbisett pistillens till- 
yaro förefaller icke blott i och för sig otroligt, derföre att 
med nägon kännedom om Linnös stärkt utpreglade compara- 
tiva method man omöjligen kan förutsätta det han skulle 
antagit olika delars tillvaro i fructiflcationen hos t. ex. Cal- 
tha och Rcmunculus, hvilka han stälde närmast intill hvar- 
andra; utan det torde jemväl kunna bevisas att Linne hade 
full reda pä beskaffenheten af de enfröiga frukterne, som 
endast derföre af honom kallades för frön, emedan han äfven 
här stälde sig pä physiologisk grund vid delarnes tolkning. 
Uti mänga mognande enfröiga frukter sammanflyta fruktens 
och fröets hinnor mer och mindre, och utgöra pä detta sätt 
alla skyddande betäckningar för det inneslutna embryot, och 
de blefvo derföre alla frön frän Linneisk ständpunkt. Eedan 
vid utgifvandet af de första editionerne af Genera angaf 
Linne att hos Thalictrum funnos inom blomman talrika fruk¬ 
ter med ett enda frö inom hvardera; men i 6:te Ed. af 
Genera läter han Thalictrum sakna pericarpium och fröna fä 
de karakterer, som han förut tillagt frukterne. Han utdrog 
säledes här ännu strängare conseguenserne af den pä physio¬ 
logisk grund bildade uppfattningen. Frukterne blefvo frön 
sguamce gemmarum sub ramuli, quem continebant , incremento. 
G-emmce Arbor. p, 4 in not . 
