22 
valar 1 , tydligen emedan lian antog att afgörandet af mänga, 
äfven vetenskapens högsta frägor, ytterst berodde pä upp- 
fattningen af arterne. Men derför att Linnö ansäg System 
och en riktig karakteristik utgöra den grund, hvarpä veten- 
skapen borde uppbyggas, icke följer deraf att han ansäg dem 
utgöra vetenskapens högsta och enda värdiga uppgift. Fast- 
mera uttalar han pä det bestämdaste, att sedan gründen var 
lagd künde man gä vidare 2 . Om det naturliga systemet 
Säger han: methodus naturalis ultimus finis Botanices est 
et erit ; pä ett annat stalle: nec sperare fas est quod nostra 
cetas systema quoddam naturale videre queat et vix '"seri 
nepotes. Sä uttrycker sig icke den, som anser namn-känne- 
domen för vetenskapens högsta och enda värdiga uppgift. 
Sä vidt jag fattat anledningen dertill, att man i sed- 
nare tider kunnat tillskrifva Linnö den nämnda uppfatt- 
ningen, sä torde den böra sökas i den omständigheten, att 
nutiden förlorat den clav för tolkningen af Linnös ord, som 
hans samtid ägde i kännedomen af den föregäende tidens 
sätt att uttrycka sig. Jag har redan antydt att den före¬ 
gäende tidens benämningar afsägo mera att vara en diag- 
nos, än ett namn efter nutidens uppfattning; att uti benäm- 
ningen N. lutea antyddes redan en karakter, hvarigenom 
den skiljdes ifrän N. alha. Pä samma sätt ville man med 
N. lutea rninor parvo flore skilja denna form frän en annan 
med gula blommor. Benämningarne före Linnds tid afsägo 
säledes att framställa de specifica olikheterne, och hos Linnd 
betyda sälunda nomina specifica nägot heit annat än nomina 
1 Fundamentum Botanices duplex est: Bispositio et Denomi- 
natio. § 151 i Phil. Bot. 
2 Scientia naturce innititur eognitioni naturalium methodiccB & 
nomenclaturce systematicce tamquam filo ariadneo secundam quod 
naturce mceandros unice tutoque permeare licet. — data distincta 
rerum cognitione ulterius penetrandum . , . Syst. Nat. Ed. X. p. 8, 
