20 
tydningen varit oriktig, men det torde kunna sägas att i 
Observationen stundom ligger nägot, sorn inäbända ännu for¬ 
drar en utredning. Linne behandlade vanligen sädane frä- 
gor i sina akademiska disputationer, hvilka sedermera sam- 
manfördes i ett särskilt arbete, som han kallade amoeni- 
tates academicce. Mänga af dessa disputationer bära spär 
af att vara tillfällighets-arbeten, och inähända tillkomna pä 
grund af dä gällande äsigter om Lärarnes skyldighet, att 
genom sädane arbeten tillfredsstälia vissa Universitets-lifvets 
fordringar. Deremot förekomma andra (Gemmce arborum, 
Somnus 'plantarum m. fl.), hvilka företrädesvis utmärka sig 
genom den rikedom pä observationer, som enligt min upp- 
fattning är karakteriserande för Linnes vanliga satt att 
arbeta. 
Uti den sednaste framställningen af Botanikens historia 
förekomma nägra special-anmärkningar, som bäde der torde 
haft och väl framdeles skola fä ett stört inflytande pä bedöm- 
mandet af Linnös betydelse säsom vetenskapsman. Jag skall 
tilläta mig upptaga nägra af de som künde synas mest gra- 
verande. 
Bedan Schleiden citerar en definition af Boerhaave sä 
lydande: Botanica est scientice naturalis pars , cujus ope 
felicissime et minimo negotio planten cognoscuntur et in 
memoria retinentur , säsom betecknande för en ständpunkt 
af vetenskapen, frän hvilken Linnd endast ”in einzelnen glück¬ 
lichen Momenten genialer Erhebung . . . . sich losmachen 
konnte”. Hos Sachs heter det, att Linnö var fängen i den vill- 
farelsen, att vetenskapens högsta och enda värdiga uppgift 
vore att tili namnet känna alla vextrikets arter, och att detta 
äfven af Linnd med största bestämdhet uttalades. 
Ben Boerhaave tillskrifna definitionen anföres visserligen 
af Linnd, likasom han öfverallt citerar föregäende författares 
äsigter; men deraf följer väl icke att han äfven godkänner 
