9 
tidens läroböcker mycket afvikande form. Och sjelfVa denna 
form torde väl ock hafva sin förklaring dels i vetenskapens 
dävarande behof framför allt af reda och bestämdhet, dels ock 
i det — i företalet tili Philos. Botanica — tydlig’t utta- 
lade syftemälet med arbetet, att vara en ledträd vid före- 
läsningar. 
Linne antyder sj elf att de Observation er, som lägo tili 
grund för uppfattningen i Fundamenta, ständigt ökats med 
nya; och att sädane observationer fortsattes äfven efter ut- 
gifvandet af Philosophia finner man af här och hvar förän- 
drade äsigter, som framkommo i sednare arbeten. Äfven uti 
andra Linnes arbeten, när de utkommo i nya upplagor, fin¬ 
ner man öfverallt ändringar och beriktiganden, pä grund af 
nya observationer. Med kännedom af dessa förhällanden är 
det för mig tydligt, att Linnd var tili heia sin riktning och 
sitt arbets-sätt fullkomligt motsatsen af hvad man velat göra 
honom tili — en skolastiker — för hvilka, enligt den för 
dem angifna karakteristiken, de en gäng uppgjorda teori- 
erne för alltid skulle stä fast, erfarenheten mäste vika för 
den förut färdiga uppfattningen, och hvad som syntes icke 
vilja foga sig mäste vändas och tydas sä länge tills det finge 
skenet af att passa in i det heia (Jfr Sachs p. 92). 
För sä vidt jag känner, torde det vida öfvervägande an- 
talet af de observationer, tili hvilka Linnd i Phil. Bot. hän- 
visar, vara hans egna. Bland dessa observationer torde före- 
komma ett och annat, som ännu i dag kan förtjena upp- 
märksamhet; flera som, derefter bortglömde, längt sednare 
framkommit säsom nytt för vetenskapen. 
Philos. Botanica blef smäningom den allmänt erkända 
lagboken, icke blott för Linnes samtid, utan gälde säsom sä- 
dan ännu in uti värt ärhundrade. Den utkom i flera nya 
upplagor, den sista är 1803, ombesörjd af K. Sprengel, med 
de 365 §§ ännu ätergif'na, sä vidt jag sett, med Linnös ord, 
