21 
Om Eders Excellence och Kongl. Collegium finna för godt at 
werckställa perleplanteringen, tyckes merbemälte Hedenberg tien- 
ligast knnna antagas till läromästare för dem, som sådant komma 
at i wercket ställa, hälst som han ofelbart lärdt några korta hand¬ 
grepp i Ghina, der detta arbete är längst brukadt, och han deri- 
genom kunde upmuntras för sin upmärksamhet, då han derigenom 
gagnade sitt fädernesland, förblifwer &c. 
Upsala d. 25 Jan. 1751. 
Carl Linnaeus. 
Originalet, tillhörigt Kammarkollegium, blef antagligen förstörd t genom 
1802 års brand; afskrift finnes i Riksarkivet bland samma kollegiets skrifvelser till 
Kgl. Maj:t. 
1 Till Kgl. Maj:t inlemnades den d. 14 Jan. 1751 en skrifvelse af Friedr. 
Hedenberg, hvari denne anhöll att erhålla inseende öfver pärlfiskerierna och 
skogarne i Abo och Björneborgs län. Denna skrifvelse remitterades samma 
dag till Cammar-Collegium, som från sökanden infordrade svar på en hel mängd 
frågor »angående Pärlemuslors Lefnadsart och Natur», hvilka svar redan d. 
16 s. m. afgåfvos. Samtliga handlingarne öfversändes därpå till Linné, hvilken 
skyndade att till Presidenten Grefve G. F. Piper öfversända ofvanstående bref. 
De däri framställda frågorna meddelades därefter Hedenberg, hvilkens svar 
därå dock blefvo ganska knapphändiga och förbehållsamma; särskildt på sjätte 
frågan ville han alls icke svara, »hälst jag», säger han, »wid min återkomst 
från Ghina hade den nåden att giöra min undersåteliga upwaktning för Theras 
Kongel. Maj:ter på Carlberg uti en Chinesisk habit, då jag blef benådad med 
tillstånd få framföra en ganska widlöftig Relation om Ghina och min resa». 
Dessa hans senare svar blefvo öfversända till Linné, hvarpå följde dennes till 
Sekreteraren i Cammar-Collegium Olof Lindberg ställda bref, som i det följande 
meddelas. 
‘ 2 Pärlmusslan (Mya margaritifera) förekom under 16- och början af 17- 
hundratalen flerestädes inom Sverige i sådan myckenhet, att indräktigt pärlfiske 
där bedrefs; särskildt voro, såsom Ol. Rudbegk d. y. uppgifver, flera af de norr¬ 
ländska floderna »myckit rika af wackra sköna pärlor», delvis »hafwandes ett 
så kosteligit watn, att de wäl kunna trutza och de aldra bästa orientaliska, 
ja och dem öfwergå». I största omfattning synes dylikt pärlfiske hafva egt 
rum vid Purkijaur i Luleå lappmark, hvilken plats besöktes både af Ol. Rudbeck 
d. y. och Linné. Genom sina där anstälda iakttagelser kom den senare till den 
öfvertygelsen, att pärlorna voro en slags sjuklig bildning, uppkommen genom aflag- 
ring kring ett främmande, inkommet föremål, under det att Rudbeck trodde sig 
finna, att »pärlorna födas utaf sielfwa skalen, ifrån hwilka de genom mogenhet 
falla och lössna såsom nötter från sitt fnas»; de äro nämligen »lika såsom små 
musselungar, hwilka, när de fallit ifrån de större och få ligga på siöbotn, 
småningom mer och mer tilltaga, till des de äntelig spricka i tvenne delar 
och blifva sedan såsom de, af hwilka de äro komna». 
