41 
beskaffenhet, än det som åberopas till praejudicat uti Facultate 
Philosophica. 
förblifwer oaflåtel. 
Eders högGrefl. Exeellences 
underdånödmiuka 
tienare 
Carl Linnaeus. 
CJpsala 
1741 Nov. 20. 
Finnes i Riksarkivet (Ups. Kansl.-Emb:s Handl.); helt och hållet med 
Linnés handstil. 
1 Såsom sökande till den efter Rosén lediga adjunkturen inom Medicinska 
fakulteten hade äfven anmält sig Doktor Abr. Räck. Vid förslagets uppsättande 
afgaf Linné enligt fakultetens af dekanus, Professor Rosén, till kanslern insända 
skrifvelse ett votum af följande lydelse: 
»Jag Carl Linnaeus voterar primo loco på Doctor Abraham Baeck, 
som uti flere delar af medicinen, utom det han är en complet academicus, 
sig här wid academien distingueradt; och at ännu mehr perfectioneras 
rest till utlänska academier. Secundo loco på Doctor Johan Gotschalck 
Wallerius, såsom äldsta medicus, hwilken en tid warit adjunctus i Lund, 
och här wid Academien hållit några åhr privata collegia. Tertio loco på 
Doctor Olof Kalmether, som ock eger ansenlig lärdom och förfarenhet.» 
Professor Rosén uppförde däremot på förslaget: 1) J. G. Wallerius, 2) O. 
Kalmether och B) Med. Licentiaten Strandberg, och som han i egenskap af 
decanus hade votum decisivum, blef detta äfven fakultetens förslag. Kanslern 
kunde ej annat än finna det egendomligt, att åt Licentiaten Strandberg gafs 
företräde framför Bäck, »som likwäl redan wärkel. antagit gradum in Medicina 
och förut förwärfwat sig utaf facultate medica et särdeles godt låford», hvarför 
han infordrade förklaring häröfver. Linnés svar är ofvan anfördt. Äfven Rosén 
androg »de skiäl och orsaker, som föranlåtit honom at sätta Strandberg framför 
bem-.te Doctor Bäck», men kanslern förklarade (i skrifvelse till Consist. acad. d. 
23 /n 1741), att dessa »intet warit tilräckelige eller giltige, ity at den färdighet 
uti Praxi, som Doctor Bäck will betagas, . . . effter Professor Roséns egit med- 
gifvande kanske aldeles hafwa kunnat utesluta Doctor Wallerius, som nu likwäl 
af faculteten är i det främsta rummet upförd. Icke desto mindre», fortsätter 
han, »har jag för denna gången funnit godt at låta denna saken aldeles bero 
wid facultetens förslag, och nämt den till adjuncturen, som af bägge Professo- 
rerne föreslagen blifwit», d. v. s. Wallerius. Härtill fogade han dock följande 
beska uttalande: »Jag förmodar för öfrigit, at Adjunctus Wallerius lärer ansee 
denna befordran som et önskeligit tillfälle at få wisa, det de owarsama steg han 
wid et eller annat tillfälle till äfwentyrs tagit, tiena honom till at med så mycket 
större försiktighet hädaneffter hålla sig wid et så alfwarsamt wäsende som den 
anstår, hwilken Ungdomen med underwisning och efftersyn bör tilhanda gå». 
