95 
länge önskat — inse nödvändigheten af en förening af medicin och kirurgi 
samt önskvärdheten af en verklig undervisning i sistnämnda ämne vid univer¬ 
siteten. Utförligare härom kan inhämtas af Linnés med Abr. Bäck förda bref- 
vexling, som i det följande kommer att meddelas. 
3 Anton Hoffman, slutligen konungens förste tjänstgörande lifmedicus och 
v. praeses i Collegium medicum, död 1782. 
4 De inom [ ] stående orden blefvo sedan öfverstrukna. 
5 Johan Gustaf Acrel, slutligen Medicinse theoreticse et practicse professor 
i Upsala, död 1801; »var på sin tid en af Europas störste läkare, förenade med 
en grundelig lärdom och det skarpsinnigaste omdöme ett behageligt och in¬ 
tagande uppförande, samt hade uti växt och uti sitt utseende en värdighet, som 
tillvann honom både aktning och förtroende» (Sacklén, Sveriges Läkare-historia 
I s. 563). Var intim vän i Linneiska familjen och erhöll såsom sådan uppdrag att 
försälja de efterlemnade samlingarne och biblioteket, hvarför hans minne blifvit, 
för visso orättvist, smutsadt genom bittra förebråelser och beskyllningar. 
6 Johan Salberg, slutligen Logices et Physices Lector i Hernösand, död 1810. 
7 Den andre medicine professorn, Sidrén, uppförde på förslag: 1. Anton 
Hoffman, 2. Nils Aman, 3. Joh. Gust. Acrel, men som Linné var decanus, blef 
fakultetens förslag i enlighet med dennes votum. Kanslern utnämnde Acrel. 
49. 
Durchleuchtigste CronPrintz och Arffurste, 
Nådigste Herre. 
För 20 åhr sedan utgaf jag en bok, kallad Materia Medica, 
äfter hwilken Professores kunne wid Academierne leda sine audi- 
tores den kortasta och redigasta wägen till inre och yttre kund¬ 
skapen af alt hwad bör sambias på Apothecjuen. 
Denna bok blef med allmänt bifall antagen, men har länge 
sedan så utgått, att intet exemplar på flere åhr kunnat ärnås, hwar- 
före Bokföraren blefwit äfter mångas åstundan föranlåten utgifwa 
en ny upplaga. 1 
Ifrån den tiden första uplagan utkom, hafwa ganska många 
Droger blefwit uptäkte och försökte, dem jag alla med oändeligit 
arbete samblat och woro nu i stånd att dem tillägga wid denna 
editionen, hwilket näppeligen af någon annor, äfter min tid, mindre 
uti Botaniquen verserad, kan ärsättas. 
Ty är till Eders Kongl. Höghet min underdånigsta bön, det 
täcktes Eders Kongl. Höghet allenast denna terminen dispensera 
mig ifrån consistorielle deliberationerne, 2 att jag med orubbade 
