104 
mera måtte få kiöpa Strö ifrån Ridstallet, hwilket warit alt det 
samma, som att öfwerända kasta denna Trägård; ty utan drifning 
kan ingen Indianisk wäxt framdrifwas och lefwa; och intet Strö 
kan fåss i hela staden utom på Ridstallet. 
Hans Kongelig Majestet täcktes allernådigst, under sitt dyra 
Cancellariat, skydda Academie trägården ifrån denna wåda, att han 
blef bestående. 
Under RiksRåd Ehrenpreutzes cancellariat giordes sedermera 
åtskilliga försök, och Trägården kom i lika wåde, men genom Hans 
Excellences myckna möda räddades. 
Änteligen uti RiksRåd v. Höpkens cancellariat giordes yttersta 
anfallet, men blef genom Hans Excellences synnerliga demonstre¬ 
rande af Kongl. Gammar Gollegio resolverat, 5 att 100 lass strö skulle 
årligen till Academie Trägården aflämnas, dem ock trägården 
betalt. 1 II 
Här efter hade jag förmodat, att Academie Trägården skulle 
förblifwa i trygghet, men just nu swarar Stallmästaren att han 
lämnar intet mera Strö till Academise Trägården, fast än man så 
noga hushållat på senare åhren, att icke mer än 60 lass [äro] blefne 
afhämtade. 
Denna så simpla saken är af så mycket betydande, att om strö 
näkas af Academise Ridstallet för Academiae Trägården, måste han 
hehl och hållen ruineras, och då woro så godt straxt sälia bort alla 
de utländske wäxter med orangeriet, som att se dem förgås, ty 
utan warma under jorden är alt förgiäfwes. 
Till Hans Kongl. Höghet wår nådigste Canceller har jag den 
underdånigsta förtröstan, att Hans Kongl. Höghet täckes taga denna 
academiska inrättning, som någorlunda wunnit sin högd, uti sin 
nådigsta protection, att Trägården får hafwa bestånd äfwen under 
Hans Kongl. Höghets dyra cancellariat. 
Carl v. Linné 
Praefect. Hort. acad. 
I Riksarkivet (Ups. Kansl.-Emb:s Handl. 1769), odateradt, helt och hållet 
af Linnés hand. 
1 Om allt det besvär och all den förargelse, som frågan om strö och 
gödsel till botaniska trädgården beredde Linné, vittna flera i det följande med¬ 
delade »Memorial» till Consistorium academicum. Se ock Th. M. Fries, Linné 
II s. 110—115. 
