151 
At Rolander 1 uti de mäste af desse stycken giort anseliga 
framsteg, och besynnerligen uti naturalhistorien, där om bör jag 
lämna honom det säkrasta vitsord, och förnämligast nti entomo¬ 
logien [har han] gått så långt, at jag wet ingen honom at före¬ 
draga, utom endast Reaumur, 2 som därföre räknas för Frankri¬ 
kes prydnad. 
Ett tillfälle, som till en sådan resa sig yppade för Rolander, 
giorde att både jag och någre andre Herrar Gollegae af kiärlek 
för wettenskaper instyrkte honom att wåga lif och hälsa för det 
allmänna och wettenskaperne, helst han woro kommande på en 
makalös prächtig ort, full af skaparens dråpeligaste underwärk, 
der aldrig någon tillförene rätt öpnat ögonen. 
Ibland mer än 100 puncter, som jag gifwit Rolander at ut¬ 
reda på den ort han kommer, will jag allenast nämna här en 
enda. Det är nogsamt bekant at i förra seculo, då Holländarne 
först tingo Surinam, dog folket där som kom ifrån Europa såsom flu¬ 
gor, af en gångbar maligne feber, at sällan en af tre undansluppo 
med lifwet, tills änteligen nogon upfan at bruka infusion af ett 
slags beskt träd som där wäxer, hwilket säkrare curerar denna 
siukdom än någonsin Ghina frossan, at nu mera ganska sällan 
nogon där dör af samma feber. 3 Här i riket har i flere åhr sam¬ 
ma feber bortrykt många tusende menniskior utan at medici kun¬ 
nat den hemma med något specifique medicament, och just den¬ 
samma fläckfeber är den nu här i staden så grufweligen angripit 
så många af wåra älskade studerande. Om Rolander, som jag 
med alt skiähl hoppas och förmodar, kan uptäcka för werlden, af 
hwad slags träd (arbore) detta träd (lignum) tages, så at man 
får kienna det till sin skapnad, character och namn, at alla medici 
kunna det förskrifwa till apothecarne och där det ordinera, huru 
mycken ärkiäntsla wore icke hela Europa honom skyldig, och wij 
här i Upsala in speeie, som friade oss och wåre studerande ifrån 
en årlig öfwerhängande fatal fiende. [Detta enda tyckes mig wara 
af så högt wärde för mine H:r Gollegis, alla studerande här wid 
academien, ja för alla wåre k. landsmän, at alla stipendier wid 
hela academien på ett par åhr ej borde sparas till des ärnående.] 
För öfrigt som denna resan ej är för hans egen skuld utan 
för det allmänna, och han på den samma wågar sielf det mästa 
sitt lif och sin hälsa, kan jag för min dehl ej annat än på det 
aldra högsta recommendera hans ansökning; som på ett par åhrs 
bortowarande stiger sig in alles till 100 plåtar, då det allmänna 
torde winna det som ej med pgr betalas kan. 
