195 
wälstånd. Ty måste ock Höga Öfwerhetens öma omsorg wara at 
skaffa sådana i riket. 
Thet är aldeles öfwer wår Consistorielle atmosphaere, at få 
limitera uti en Lag, som dieterar, at Studiosus Theel bör mista 
sitt Stipendium, såsom then thär warit från Academien, under thet 
han lärdt Chirurgien hos Professor Acrell, men som Theel warit 
et så rart och adplicabelt ämne, at Prof. Acrell aldrig haft thes 
like, och altså gifwer thet hopp, at han warder häruti excellerande, 
så utbeder jag mig then benägenhet af Ampl. Gonsistorio, at thenna 
min votering må få följa in extenso, med underdån-ödmiukt an¬ 
hållande, at hos Hans Kongl. Maj:t och Illustriss. Cancellarius re- 
commendera thenna ungkarl till samma Stipendii behållande, ehuru 
Ampl. Consistorium ej kan limitera Lagen, emedan härigenom sö- 
kes en sådan Chirurgus, som torde blifwa rar. Till bewekande 
skjäl länder ock thet, at en sådan Stipendiarius har frihet, at då 
honom tyckes, på några år besöka utländske Lärde, hwarföre icke 
ock inländske? Hans ungdoms fel, at ei begärat lof, med mera 
ordenteliga wägar, then ursäktar jag, för min del, gerna, då annat 
högre preepondererar i samma person, allenast han straxt infinner 
sig vid Academien, och ei lemnar et högstskacleligt prsejudicat. 1 
Originalet till denna skrift har ej anträffats bland Consistorii academici 
Acta, men den finnes införd i protokollet för den 7 /s 1763. 
1 Studeranden Daniel Theel hade, emedan han icke under terminen varit 
närvarande vid universitetet, förklarats sitt stipendium förlustig, men anhöll hos 
kanslern att få behålla detsamma. Då ärendet förekom i Consistorium, upp¬ 
läste först Professor Aurivillius ett långt och skarpt utlåtande, hvari han be- 
stämdt bestred bifall till den gjorda ansökan. Derefter yttrade sig Linné så, 
som ofvan meddelats. Consistorium beslöt i bref till kanslern förklara det »sig 
icke tilkomma at gjöra någon ändring» i sitt förut fattade beslut, men hem¬ 
ställde, om ej Theel på »anförde skjäl och omständigheter» skulle »kunna för- 
hjelpas till återfående af dess innehafda rum i Stipendio Helmfeltiano». Kanslern 
lät honom behålla detsamma. 
Theel ansågs sedan såsom en af O. Acrels bästa lärjungar och blef öfver- 
direktör för arméens medicinalväsen i Finland, men slog sig sedan ned i Stock¬ 
holm, där han gjorde sig »känd för serdeles utmärkt färdighet och lätthet uti 
de swåraste kirurgiska operationer» (Sacklén) och tillika såsom dugande landt- 
hushållare. Han dog 1795 vid 51 års ålder. 
