209 
att dett afslå, ty han är icke wan att betla sig fram och föllo ej 
häller nn beswärlig, om där gifwits någon annor wäg; men dett 
är fåfängt utom brunscur . 1 jag förbi. 
Eders Magnifisences 
ödmiuke tienare 
Carl v. Linné. 
Odateradt; bland Acta till Consistorii academici protokoll för den 23 /& 
1767. Helt och hållet med Linnés stil. 
1 Consistorium beviljade stud. Schultz »till något understöd under före¬ 
stående Brunscur samt i des stora torftighet» 150 dir kpmt ur Cassa studio- 
sorum. 
125 . 
Wördsamt Memorial. 
Eders Magnificence och Herrar Professorer, mine hederwärde 
och lärde Collegae, som städse burit ett ömsint och upmärksamt 
öga på de studerande, lära otwiflachtigt ännu hafwa Magist. Hern- 
quist 1 uti friskt minne, som för få åhr sedan lämnade denna Aca- 
demien. 
H:r Mag. Hernquists ärbara, dygdiga och mogna upförande 
under all den tid han här wid Academien wistades, samt hans 
outtrotteliga flit, genom hwilken han distinguerade sig, snart sagt, 
uti all literature, giorde att hwar och en af oss räcknade honom 
ibland de hederligaste och wärdigaste Magistrer. 
Denne Magister blef, för några åhr sedan, af Höga öfwerhe- 
ten utwald, att resa till Marseille, där att lära Hippiatriquen; det¬ 
ta äfterkom han, och med sin wanliga outtrotteliga flit penetre¬ 
rade han denna konsten, på lika sätt som han här förut penetre¬ 
rat de mäste wettenskaper. Dett underhåll, som honom af Öfwer- 
heten war tillslaget, kom under sista Riksdag, för rikets och ti- 
dernes knappa omständigheter att indragas, och han [blef] såle¬ 
des lämnad wärnlös i ett främmat och dyrt land. 
Således blef en lärd och idog Landsman, just då han först 
skulle få hoppas smaka fruchten af alt sitt arbete, lämnad åt ett 
blindt öde, utan en enda betta bröd att stoppa i sin hungrande 
Linnés brefväxling 1. ]4 
