233 
Originalet ej anträffadt, men afskrift däraf finnes i Consistorii academici 
protokoll för den 13 /n 1771; odateradt. 
1 Härmed , afses tvifvelsutanP. Kalms resa till Norra America, P. Löflings 
till Spanien, M. Kählers till Italien, Fr. Hasselqvists till Egypten och Orien¬ 
ten, P. Oseecks till Kina, Fr. Adlers till Java. 
2 Beträffande de här uppräknade resande naturforskarne må endast föl¬ 
jande anföras: Johan Peter Falck, född 1738 i Broddetorp (Västergötland), 
professor i Petersburg, af ryska regeringen 1768 utsänd att undersöka dit. 
tills ej naturvetenskapligt kända delar af inre Ryssland, hvarunder han, sjuk 
och hypokondrisk, 1772 i Kasan beröfvade sig själf lifvet. — Peter Simon Pal¬ 
las, född i Berlin 1741 och död därstädes 1811. Efter vunnen anställning vid 
Kejserl. Vetenskaps-akademien i Petersburg företog han 1768—74 forsknings¬ 
färder genom europeiska Ryssland och Sibirien ända till Kinas gränser, hvilka 
lemnade rikligt och mycket värdefullt utbyte. — Johann Georg Gmelin, född i 
Thuringen 1709 och död derstäcles 1755; deltog 1733—43 i en af ryska rege¬ 
ringen utrustad vetenskaplig expedition till Sibirien. Här afses dock måhända 
snarare dennes brorson Samuel Gottlieb, född 1744, professor i Petersburg, död 
1774 under en mångårig, af regeringen bekostad forskningsfärd till norra Per¬ 
sien. Linné benämnde efter den förre växtslägtet G-melina. — Om Pehr 
Forskål se ofvan sid. 78. — Johan Gerhard Kienig, född 1728, Linnés lärjunge, 
läkare vid danska missionen i Tranquebar, död 1783. Ett af honom på Island 
upptäckt växtslägte erhöll af Linné namnet Kcenigia. — Michel Adanson, född 
1727, död 1806, företog redan vid 21 års ålder en forskningsresa till Senegam - 
bien, där han under flera år qvarstannade och gjorde betydande samlingar af 
naturalier. Linné uppkallade efter honom det bekanta apbrödträdet. — José 
Celestino Mutis, spansk naturforskare, född' 1732, död 1808 i Santa Fé de 
Bogotä, hvarest han var bosatt sedan 1760. — Carl Peter Thunberg, född 
1743, död som Professor i Upsala 1728; företog 1772—77 vidsträckta forsk¬ 
ningsresor, hvarunder växt- och djurverlden på Goda-hopps-udden, Java, Ceylon 
samt Japanska öarne undersöktes. De därunder gjorda värdefulla samlingarne 
skänkte han sedan till Upsala universitet. — Med uttrycket »Hallers» afsågs 
tvifvelsutan Christlob Mylius, åt livilken en betydande penningsumma inom 
Tyskland sammansköts af »liberales viri, etiam Reges, Principes nobilesque 
feminse» till företagande af en vetenskaplig forskningsfärd, som skulle öfver- 
glänsa de från Sverige utgångna. Haller var den, som blifvit utsedd att diri¬ 
gera densamma. Linné trodde ej mycket på värdet af de resultat, som där¬ 
igenom skulle vinnas. »Af Mylii character», skrifver han till J. G. Wahlbom, 
»ser jag utgången på den stora resan och fägnar mig, att han ej skämmer ut 
mine Disciplar.» Han fick ock rätt, om än på ett annat sätt, än han antagit; 
Mylius hann nämligen ej längre än till England, där han afled. (Haller, Bibi. bot. 
II p. 402.) — Namnet på den af Sardinien utsände har Linné glömt att uppgifva. 
3 Se ofvan sid. 107. 
4 Consistorium beslöt med anledning af denna skrifvelse att för sin del 
befrämja denna resa, särskildt emedan Sparrman »want sig att wara uppå de 
sig tillhöriga stycker uppmärcksam under sin förr giorda resa». Man skulle 
därför hos kanslern anhålla, att han hos Kgl. Maj:t ville utverka, det Sparrman 
finge behålla stipendiet, på sätt Linné föreslagit. 
