281 
om de här wid Academien studerande Stiftets Barn, som beflita 
sig, att, genom dygd och wettenskaper, göra sig wärdige till sine 
höge Befordrares åtanka, och att blifwa för Fäderneslandet nyttige 
Ledamöter, då Ven. Consistorium af mig täckts äska förteckning, 
på alla de, nu för tiden, wid Upsala Academie studerande, af Smo- 
lands Nation så till deras Academiska år, som hwars och ens stu¬ 
dier, och derpå anwända flit och förwärfwade skicklighet samt all¬ 
männa lefwerne wid Academien. 
Till hörsammande häraf, har jag härmed den äran aflämna 
medföljande Förteckning, på de här wid Academien studerande 
Landsmän, i den ordning, som de uti Nationen äro inskrefne, med 
deras ålder, Academiske prof de aflagt, det Vitae genus de utwaldt 
samt hwad honores Academicos de ärnådt. 
Wid de äldste och mäst mogne, kan jag ej förbigå att något 
nogare specificera hwars och ens skickelighet. 
Nationen har den fägnaden, att se trenne af sine Landsmän in 
numerum Docentium uptagne, för distingverad lärdom, det mycket 
få, fast talrikare Nationer, nu för tiden äga, såsom Magistrarne 
Neander, Floderus och Annerstedt. 
Magister Neander har, utom solide Lärdom, med ogemen or- 
dentelighet i alt sitt lefwerne, gjordt sig öfwer alt så distingverad 
och älskad, att, snart sagt, hela Landet rådförer sig med honom 
om Informatorer för sine Barn, samt, uti upseende öfwer dem och 
deras studier, ja ock sjelfwe Professores öfwerlänmat honom In- 
spection öfwer sine egne Barn: för öfrigt är hans Auditorium, 
ibland alla Docentium, som icke äro Professorer, det rikaste på 
åhörare. 
Magister Floderus, som är född och skuren till Gatheder, och, 
så uti humanioribus, som andra wettenskaper förwärfwadt sig en 
mycket lysande erudition, har härigenom blifwit så allmänt älskad 
och distingverad, att, då han nu nyl. sökte Poéseos Professionen, 
fick han så enhällig kallelse, att ingen gick honom förbi. Ett exem¬ 
pel, som jag icke sedt ske någon, som sig första gången anmält, 
sedan jag kom till Academien, och tror jag mig icke säga för 
mycket, om jag lämnar honom det witsord, att ingen med större 
lätthet wid hela Academien uti en Cathedra Publica kan perorera. 
Magister Annerstedt, har med en ogemen qvickhet, gjordt sig 
icke allenast linguas modernas utan ock eruditas så familiaire, att 
wid hela Academien icke tjänligare ämne till Philologien tyckes 
wara att finna. 
