318 
matsäk, förmenandes få af Lapparnes renkött, ost, miölk, 
fisk, fogel etc. Eij häller kunne jag mehr bärga, ty då 
lappen bär båten på hufwudet wid forsarna öfwer bärg 
och dalar, måste jag bära både min och hans matsäk. 
29 Maj. När wij om morgonen komit till första lappens land, 
lämnade wij håpen el:r båten wid stranden, och begof- 
wom oss i willa skogen att leta upp lappen. Här war 
nu mehr inga wägar, inga giersgårdar, intet tekn till be- 
bodt. Wij råckadom åtskilliga tomma kotter, där han 
sig uppehållet, men intet mehr. Jag som nu war trött 
af mycket gångande, nödgades hwila mig här i willa 
ödemarken, medan finnen gick att söka min tillkom¬ 
mande föllieslagare widare, fruchtandes ingen ting mehr, 
än då han lappen funnit hade, han eij mig finna skulle. 
Kom dåch wid middagstiden igen, hafwandes Lappen 
i föllie med sig, hwilken tog mig emot, förde mig till 
sin kotta, fägnade mig med fisk och friskt watn. 
Sedan fördes jag från den ena till den andra, alt till 
des jag kom långt upp uti floden Juktan, wid pass 25 
mihl ofwan Lyksele. Jag lämnar här att uprächna, hwad 
man lida måste, då man lapparne upsöka skulle, och 
hwad jag utstod, sedan maten blef all. De fattige skogs- 
lapparne hade nu eij dett minsta att till föda anwända 
förutan endast fisk. Ty nu slachtades intet, eij häller 
sköts, eij häller hade Renarne begynt miölka. 
4 Jun. När jag war komin, såsom sades, kunne jag eij komma 
[längre] för flodens flödande, utan måste gå till fots ett 
par mihl, då jag sedan skulle koma uti sachtare Elf. 
När wij gått något stycke, låg för oss ett kiärr el:r myra 
af V 2 mihls bredd, h:kn wij skulle öfwer; hwart steg 
gick öfwer knäs i watnet, och kiälen låg under föttren; 
där som han war afgången war diupare. När wij öfwer 
denna komne woro, funno wij ingen Lapp här, utan 
nödgadoms ett litet stycke här ifrån antaga ett swårare 
och en hel mihl långt kiärr; jag wet icke, hwad jag- 
nödigare gick på. Och på dett alla Elementer skulle nu 
på engång wara widrige, blåste och rägnade des utom. 
När wij omsider mot kl. 4 om morgonen komit öfwer 
denna grufweliga swårigheten, funno wij ändoch eij nå¬ 
gon lapp; ty nödgades jag aldeles uttröttat lägga mig 
